signofolk nr 1 2016 yumpur enkeltsider
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
| Nyheter fra Signo - nummer 1 - <strong>2016</strong> |<br />
En<br />
annerledes<br />
konfirmasjon<br />
i Tomaskirken.<br />
side 5<br />
Maja<br />
har fått et nytt liv<br />
på Signo grunn- og<br />
videregående skole.<br />
side 14<br />
Maximus<br />
har gått til filmen.<br />
side 30
Nærhet<br />
Signo kom inn i livet mitt<br />
med våren og sommeren<br />
<strong>2016</strong>. Siden 2.mai har jeg<br />
besøkt alle virksomhetene,<br />
mange samarbeidspartnere og hatt<br />
flere møter enn jeg bør forsøke å<br />
telle.<br />
Jeg har blitt pepret med inntrykk,<br />
og disse har gitt et utall ideer,<br />
tanker og<br />
refleksjoner.<br />
Foreløpig<br />
er mye<br />
usortert, og<br />
jeg bruker<br />
sommeren og<br />
høsten til å systematisere, spille ball<br />
med andre, prioritere – og få nye<br />
inntrykk.<br />
Jeg skal nemlig på sommerjobb<br />
rundt omkring i Signo i sommer. Jeg<br />
vil invitere meg selv rundt på besøk<br />
til en del virksomheter, rusle rundt,<br />
drikke kaffe og møte ansatte og<br />
brukere.<br />
Jeg har tenkt mye på verdiene til<br />
Signo; nær, kommuniserende, åpen,<br />
lekende og nytenkende.<br />
I år er det særlig fokus på at Signo<br />
skal være nær. Det betyr at vi skal<br />
være nær brukere, oppdragsgivere,<br />
hverandre, oss selv, våre nærmeste.<br />
Nærhet betyr også at vi skal være<br />
lydhøre, interessert i andre og utvikle<br />
en forståelse for andres situasjon.<br />
I de siste ukene har jeg møtt en<br />
Signo-kultur der smil og klemmer<br />
deles generøst. Vi skal holde den delen<br />
av kulturen høyt, og ikke ta den som<br />
en selvfølge. Også denne delen av<br />
kulturen må pleies.<br />
Men vi skal også ta på alvor når<br />
brukere og ansatte ikke opplever<br />
en god Signo-kultur. Vi skal ikke bli<br />
selvgode, men åpne på at også vi har<br />
områder det må arbeides med for at<br />
det skal være godt å være i Signo.<br />
Det er mange måter å være nær<br />
på. I sommer skal vi også være nær<br />
hverandre og nær oss selv, både på<br />
arbeid og på ferie. Ha en riktig god<br />
sommer, og velkommen tilbake til<br />
høsten! <br />
Berge-Andreas Steinsvåg,<br />
generalsekretær<br />
SignoFOLK<br />
er utgitt av stiftelsen Signo.<br />
Ansvarlig redaktør:<br />
Berge-Andreas Steinsvåg<br />
Redaktør: Øyvind Woie<br />
Opplag: ca 1300<br />
Trykk: Grøset.<br />
Stoff og tips: <strong>signofolk</strong>@signo.no<br />
Flyttet? Adresseendring til<br />
stiftelsen@signo.no<br />
Forsidefoto: Sigmund Woie Aarhaug<br />
Grafisk formgiver: John Herfindal<br />
Dette er Signo<br />
Vi er en ideell stiftelse med<br />
sju virksomheter og mer enn<br />
1000 ansatte. Våre brukere får<br />
bo- og omsorgs tilbud, kulturog<br />
fritidstilbud, undervisning i<br />
grunn- og videre gående skole og<br />
voksenopplæring.<br />
Vi gir også arbeidstilbud i egne<br />
bedrifter og bistand til døve i<br />
det ordinære arbeidsmarkedet. I<br />
tillegg gir vi eksterne tjenester som<br />
utredning, veiledning og kurs.<br />
Vi har bistandssamarbeid i flere<br />
land. «Grenseløs tro på menneskets<br />
muligheter» er visjonen vår. Signo<br />
betyr «jeg tegner». Det under streker<br />
hvor viktig tegnspråk er hos oss.<br />
I Signo er det ikke hvilket språk<br />
man bruker som er det viktigste,<br />
men å forstå og bli forstått. Med vår<br />
spisskompetanse har vi et særlig<br />
samfunns ansvar å ivareta.<br />
www.signo.no<br />
Følg oss på Facebook www.facebook.no/stiftelsensigno<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 2
Som en fuktig<br />
ullgenser<br />
- Et kjapt intervju med den travle nytilsatte generalsekretæren,<br />
Berge-Andreas Steinsvåg, om hans nye<br />
Signo-liv.<br />
Tekst: Elisabeth Moe Foto: Christine Kjøs<br />
– Først, Berge-Andreas, hvorfor ville<br />
du bli generalsekretær i Signo?<br />
– He, he… dette har jeg svart på<br />
mange ganger, men altså: Jeg vil<br />
gjerne arbeide i et miljø der jeg kan<br />
bruke tegnspråk. Brukerfokuset er<br />
viktig.<br />
– Du begynte i jobben 2. mai. Hvordan<br />
har starten vært?<br />
– Intens! Mange lange dager med<br />
masse hyggelige mennesker. Jeg<br />
prøver å ta meg med både det skrevne<br />
og det uskrevne.<br />
god måte. Menneskene og tilbudet er<br />
veldig ulike. Det er forskjellige typer<br />
synspunkter, faggrupper og tilbud.<br />
Det gir oss flere bein å stå på.<br />
– Hva har du lært?<br />
– Det å være general sekretær er som<br />
å ta på seg en fuktig ullgenser. Lett<br />
ubehagelig. Man trenger det ubehaget<br />
for å gjøre så godt man kan. Alltid<br />
spørre seg: ”Burde jeg gjøre det<br />
bedre?” ”Er det flere vi kan nå?” Det<br />
er nyttig med dette lille ubehaget for<br />
ikke å bli selvgod og selvtilfreds.<br />
<br />
– Hva har gjort størst inntrykk?<br />
– Møtet med døvlindfødte brukere.<br />
De har en annen måte å leve livet<br />
på - en fin måte. Engasjementet og<br />
dedikasjonen jeg ser hos de ansatte<br />
gjør også inntrykk.<br />
– Ble det annerledes enn du trodde?<br />
– Vel, mangfoldet var enda større enn<br />
jeg trodde, så Signo spriker på en<br />
– Hvordan blir høsten?<br />
– Den blir travel. Jeg skal fortsette å<br />
sette meg inn i enda mer. Jeg skal<br />
levere planer og dokumenter. Vi skal<br />
bli mer brukerfokusert og vi skal<br />
ha en bedre arbeidsplass. Så skal<br />
vi være i enda bedre dialog med<br />
oppdragsgivere. <br />
1. På tur med hele hovedkontoret. 2. Anne-Mette Øvrum på Signo Co<strong>nr</strong>ad<br />
Svendsen senter. 3. På Signo Grantoppen AS med Anne Anker, Synnøve Hårr<br />
Dahle og Kjersti Waal Hansen. 4. På Signo Rycon AS med Pia Schreder og Hilde<br />
Astrup. 5. På Signo Konow senter med virksomhetsleder Kjell Frydenlund<br />
Moldestad.<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 3
Hjelp døvblinde<br />
barn i Malawi<br />
Hvis 200 norske familier eller personer gir 500 kroner hver, kan vi<br />
hjelpe 100 familier gjennom en alvorlig sultkatastrofe i Malawi.<br />
Tekst og foto: Øyvind Woie<br />
Mange i Signo kjenner til<br />
Chisombezi Deafblind<br />
Centre, og søster Emma<br />
som har besøkt oss flere<br />
ganger.<br />
Nå trenger barna og familiene<br />
som er knyttet til senteret en ekstra<br />
innsats, og vi vil utfordre deg til å<br />
hjelpe!<br />
En sultkatastrofe er under opptrapping<br />
og myndighetene har<br />
erklært nasjonal krise i landet.<br />
Siden 2004 har Signo bidratt til å<br />
bygge opp et tilbud til døvblinde barn<br />
og familiene deres i Malawi. Mye av<br />
dette er pionerarbeid. Men nå truer en<br />
alvorlig sultkatastrofe barna og deres<br />
familier.<br />
Myndighetene i Malawi har<br />
allerede nå varslet at det kommer til<br />
å bli stor mangel på mat i oktober.<br />
Mais-avlingene har slått feil og<br />
prisene på mat går rett til værs.<br />
Kenneth Verngård jobber med<br />
bistandsarbeid i Signo. Han er svært<br />
bekymret etter sin siste reise til<br />
Malawi.<br />
– Det vil ikke ta lang tid før svært<br />
mange familier i Malawi kommer til å<br />
kjempe enda hardere for å overleve. Vi<br />
vet at vi kan hjelpe minst 100 familier<br />
gjennom den utfordrende tiden som<br />
kommer, men vi trenger din hjelp for<br />
å få det til, sier Verngård.<br />
Malawi er et jordbruksland. De<br />
aller fleste er helt avhengige av å<br />
dyrke den maten de trenger for å<br />
overleve. I år har avlingene med mais<br />
feilet.<br />
– Familier som vanligvis kan<br />
høste mais som sikrer mat for et helt<br />
år, forteller nå at de kun har nok mais<br />
for 1-3 måneder.<br />
Internasjonal avdeling på hovedkontoret<br />
ved Knut Rune Saltnes<br />
og Kenneth Verngård har dratt<br />
i gang en spontan og kortvarig<br />
innsamlingsaksjon.<br />
– Vi vil oppfordre deg til å<br />
vise solidaritet og dele litt av ditt<br />
med noen som trenger det. Et par<br />
hundrelapper for oss er lite, sier leder<br />
Knut Rune Saltnes.<br />
Vi vil også oppmuntre deg til å<br />
invitere venner og dine nettverk til<br />
å bidra. I løpet av sommeren blir<br />
aksjonen tilgjengelig på Facebook og<br />
www.signo.no<br />
Prisene stiger fort, men fremdeles<br />
er det tid til å gjøre noe. Og du kan<br />
være med å hjelpe de 100 familiene<br />
som Chisombezi Deafblind Centre har<br />
kontakt med. Alle disse familiene har<br />
barn med døvblindhet, og Chisombezi<br />
kjenner hver av familiene godt og vet<br />
at de trenger hjelp gjennom vinteren.<br />
Først i april neste år kan ny mais<br />
høstes. Nå koster en sekk ca. 120<br />
kroner, men prisene stiger raskt når<br />
flere og flere skal kjøpe. I oktober vil<br />
en sekk trolig koste ca. 240 kroner. <br />
Kommende sultkatastrofe: De aller fleste er helt avhengige av å dyrke<br />
den maten de trenger for å overleve. I år har avlingene med mais feilet. Mange<br />
forteller at de nå kun har nok mais for 1-3 måneder<br />
Hjelp oss å hjelpe<br />
Du kan gi 500 kroner nå eller fler<br />
mindre beløp over flere måneder<br />
til den nyopprettede gavekonto<br />
med nummer: 1503.77.01200.<br />
Aksjonen kommer også på Vipps.<br />
Merk gaven din med ”Mat til<br />
Malawi”.<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 4
Konfirmasjon i Tomaskirken<br />
På hellig<br />
grunn<br />
Lysene på alteret i Tomas kirken<br />
er tent. Kirke rommet er nyvasket<br />
og klargjort til August Bragdø<br />
Hodnemyrs konfirmasjon.<br />
Gjestene går inn, i bunader og<br />
dress, slips og lakksko. Innenfor<br />
må pensko og stilett av.<br />
Tekst: Øyvind Woie<br />
Foto: Sigmund Woie Aarhaug<br />
Se neste side<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 5
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 6
På vibrasjonsgulvet står<br />
en ring av stoler, i midten<br />
ligger puter. De fleste<br />
blir sittende på stolene.<br />
Så kommer konfirmanten med<br />
tvillingbror Teodor bak rullestolen.<br />
Signopresten Marco Kanehl viser<br />
vei, alle følger bak konfirmanten.<br />
Først lystenning ved engleveggen,<br />
så vannveggen der dråpene pipler<br />
ut og deretter kommoden med det<br />
rare i.<br />
Fremme ved alteret løftes August<br />
ut av stolen. Så legges han ned rett<br />
foran alteret. Tvillingbroren legger<br />
på venstre side og presten til høyre,<br />
August i midten.<br />
Musikken flyter inn i rommet,<br />
tonene tenner lysorgelet og setter<br />
50 høyttalere under eikegulvet<br />
i bevegelse. Små vibrasjoner<br />
forplanter seg opp stolbena og inn i<br />
kroppene våre.<br />
Etter en stund reiser Kanehl seg<br />
halvveis opp, snur seg og sier:<br />
«Dette er Augusts dag, dette er<br />
slik han ønsker å ha det. Hvis dere<br />
legger dere på gulvet vil dere forstå<br />
hans opplevelser bedre. Det er noe<br />
helt annet å kjenne det selv på<br />
kroppen, være med, dele øyeblikket.<br />
Vi skal ikke bare forstå det som<br />
skjer i kirken intellektuelt, dere må<br />
kjenne det og føle det.»<br />
En dresskledd<br />
mann sklir ned fra<br />
stolen. Deretter to<br />
bunadskledte og noen<br />
søskenbarn i sommerlett kjoler.<br />
En etter en. Noen ler og smiler når<br />
musikken kiler i ryggen, andre<br />
holder øynene lukket.<br />
Så blir vi ett. Deler dette<br />
øyeblikket. Gjør de samme<br />
erfaringene. Det blir en smak av noe<br />
annet, av Gud, fellesskap, ånd, liv.<br />
Og den som førte oss sammen var<br />
August. <br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 7
Viktig å delta i den hverdagslige praten på tegnspråk.<br />
Ny direktør på Signo<br />
Co<strong>nr</strong>ad Svendsen senter<br />
Anne-Mette Øvrum har alltid villet jobbe for å bedre vilkår for utsatte<br />
grupper. Hun er opptatt av mennesker og skal lære seg å skynde seg<br />
langsomt. Tegnspråket er allerede på vei inn.<br />
Tekst og foto: Elisabeth Moe<br />
Anne-Mette Øvrum er ei<br />
innlandsjente med tæl.<br />
Hun liker lukten av skog<br />
og ferskvannstjern bedre<br />
enn havbris, saltvann og tang. Hun<br />
har vokst opp på Nes i Akershus<br />
med blant annet håndball som<br />
fritidssyssel.<br />
Som nyansatt direktør på Signo<br />
Co<strong>nr</strong>ad Svendsen senter i Oslo pendler<br />
hun mellom Skarnes i Sør-Odal,<br />
på grensen mellom Akershus og<br />
Hedmark, til Nordstrand. Det løser<br />
hun ved å stå tidlig opp.<br />
Nyavgått ordfører<br />
Før hun kom til oss jobbet hun som<br />
Sør-Odals første kvinnelige ordfører.<br />
Og ikke nok med det; første ordfører<br />
fra et annet parti enn Arbeider partiet<br />
på nesten 100 år. Vi aner at hun kan<br />
lage vei i vellinga.<br />
– Du er vant til å ”slå med klubba”.<br />
Kommer du til å gjøre det her også?<br />
– Jeg liker i alle fall å være en<br />
tydelig leder, men detaljstyring driver<br />
jeg ikke med. Tillit er viktig for meg.<br />
Elsker mennesker av alle<br />
slag<br />
Øvrum velger ikke arbeid med hodet,<br />
men med magefølelsen. Hun har et<br />
hjerte for mennesker og ser at jobben<br />
som direktør passer på mange måter.<br />
– Jeg elsker mennesker i alle<br />
størrelser, utgaver og fasonger og er<br />
opptatt av mangfoldet. Etter noen<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 8
”Det tok ikke lang tid før jeg fant<br />
ut at Signos gode menneskesyn og<br />
verdiene her, passet meg godt. ”<br />
Anne-Mette Øvrum<br />
dager her ser jeg at jeg må lære meg å<br />
skynde meg litt saktere, for jeg kan bli<br />
veldig ivrig.<br />
Hvorfor søkte du denne jobben?<br />
– Jeg ble tipset. Jeg hadde aldri<br />
hørt om Signo før, men det tok ikke<br />
lang tid før jeg fant ut at det gode<br />
menneskesynet og verdiene her<br />
passet meg godt.<br />
Står opp for de svake<br />
– Jeg har alltid likt å jobbe med<br />
mennesker, og har ressurser til å<br />
jobbe med utsatte grupper. Hun har<br />
selv tett familie med et syndrom<br />
innenfor autismespekteret. Det har<br />
gitt meg en styrke til å stå opp for de<br />
som er trenger hjelp.<br />
Nå er Øvrum opptatt av at Signo<br />
skal bli bedre kjent.<br />
– Det kommunale og statlige<br />
helsetilbudet skal være det beste<br />
i verden, og ideell sektor, som<br />
Signo, skal ha en likeverdig plass i<br />
velferdssamfunnet.<br />
Og for å få det beste i fremtiden er<br />
vi avhengig av hverandre.<br />
– Hvilke drømmer og visjoner har du<br />
for Signo Co<strong>nr</strong>ad Svendsen senter?<br />
– Drømmen er at beboerne våre<br />
skal ha gode og meningsfulle liv, både<br />
nå og i fremtiden. De ansatte skal ha<br />
arbeidshverdager som gir glede både<br />
på vegne av brukerne og seg selv,<br />
faglig og personlig. Vi skal preges av<br />
god kvalitet. Vi skal være kjent av alle,<br />
nettopp på grunn av kvaliteten på<br />
tjenestene våre.<br />
– Ja, så må jeg si at vi faglig – og<br />
kompetansemessig er av de beste. Jeg<br />
kjenner allerede en stolthet.<br />
Det er utfordringer<br />
– Vi må bli flinkere til å fortelle om<br />
spesialkompetansen vår på døve,<br />
hørselshemmede og døvblinde til de<br />
som har ansvar for anbudsprosesser<br />
og som skal bestille. Ja, fortelle hva<br />
som faktisk trengs.<br />
Den nye direktøren har hatt fem<br />
dager på jobb i skrivende stund.<br />
– Hva er førsteinntrykket ditt?<br />
– Hjerteligheten, ektheten og<br />
imøtekommenheten. Dette er et godt<br />
sted å være.<br />
Tegnspråk<br />
En halv time hver dag setter<br />
Anne - Mette seg ned med en tegnspråklærer.<br />
Hun har allerede en<br />
del gloser på plass og viser villig<br />
frem tegnene for: ”sees i morgen”<br />
”avdeling” og ”hovedstyret”.<br />
– Jeg skal også på sommerkurs,<br />
sier hun og viser tegnet for ”sommer”<br />
og ”kurs”.<br />
– Målet er at jeg skal kunne delta i<br />
den hverdagslige praten med ansatte<br />
og brukere. Det er viktig å bruke tid<br />
på det. For meg er det helt naturlig å<br />
sette seg ned og snakke med folk. <br />
Det er ulike tegn for ordet skolebolle, forklarer miljøterapeut Kine Vik til Anne-Mette.<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 9
Ungdommelig språkmangfold i<br />
bokollektiv i Bergen<br />
De kan knapt tenke seg å bo noe annet sted enn i bokollektivet til Signo Dokken AS<br />
i Bergen. – Nå kan jeg lage litt mat og vaske klær, sier en av gutta. En bra start på<br />
voksenlivet.<br />
Tekst: Øyvind Woie Foto: Sigmund Woie Aarhaug<br />
Inn ei dør og opp ei trapp. Der<br />
venter Frida Haukenes, Hege<br />
Kyte, Johanne Tofte Grønseth,<br />
Marte Hove Haugen, Jonas<br />
Vestengen og Alexander Kvalheim<br />
med nystekte fiskepinner etterfulgt<br />
av sjokoladekake.<br />
– Vi lager ofte middag eller<br />
annen mat sammen, men vi er litt<br />
bortskjemte også, for de som jobber<br />
her står ofte med middagen klar når<br />
vi kommer fra skolen, forteller Marte<br />
Hove Haugen.<br />
Knutepunktelever<br />
Det er avslappet etter-skoletidstemning<br />
i bokollektivet til Signo<br />
Dokken AS på Eikelund i Bergen. De<br />
fleste kommer nesten rett fra skolen<br />
og noen skal ut på en fritidsaktivitet<br />
etter middag. Her er det plass til ni<br />
elever som går på knutepunktskoler<br />
i Bergen. Signo driver til sammen<br />
fem ulike botilbud for døve elever i<br />
videregående skole. De er plassert i<br />
Sandefjord, Andebu, Oslo, Trondheim<br />
og her i Bergen.<br />
En bra start på voksenlivet<br />
Signos bokollektiv er mer enn mat og<br />
tak over hodet. Her lærer du deg selv<br />
bedre å kjenne, samtidig som du får<br />
de første erfaringene med å bo for deg<br />
selv. Å bli kjent med andres og egne<br />
meninger, er en viktig del av det å bo<br />
sammen. De har bodd sammen i et<br />
år nå. For noen er det første året, for<br />
andre det tredje. Alle har sitt eget rom<br />
og deltar i dagliglivet i bokollektivet.<br />
– Jeg har lært mye jeg ikke kunne<br />
før om det å bo alene og ordne opp for<br />
meg selv, sier Alexander Kvalheim.<br />
– Nå kan jeg både vaske klær og<br />
lage litt mat. Det er en bra start når<br />
jeg skal flytte for meg selv.<br />
– Hva kommer du til å savne mest?<br />
– Fellesskapet, det er alltid noe<br />
å finne på her. Du føler deg sjelden<br />
alene, det er alltid noen her, sier<br />
Alexander.<br />
Språk og identitet er viktig<br />
for ungdommen<br />
Praten går livlig, med og uten tegnspråk,<br />
på tegn til tale eller helt uten<br />
tegn. Språkvariasjonen er stor. Man<br />
bruker det man kan, men de ansatte<br />
bruker ofte tegnspråk.<br />
Jonas Vestengen forteller at<br />
tegnspråk det beste for ham.<br />
– Jeg vil ikke bruke CI. Å være døv<br />
er en viktig del av min identitet. Jeg<br />
går på skole med døve og gjør ting på<br />
fritiden med døve, sier han.<br />
Tunghørte faller ofte utenfor<br />
språkfellesskapet<br />
Hege Kyte er tunghørt og mener at<br />
systemet diskriminerer henne. Hun<br />
forteller at det kan være tøft å falle<br />
utenfor både i miljøet med hørende<br />
og døve. Når en mister informasjon er<br />
det også vanskelig å kunne delta. De<br />
andre jentene er enige.<br />
– Jeg synes dette er litt vanskelig,<br />
vi som er tunghørte faller ofte mellom<br />
flere stoler. Jeg har ikke noe døv<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 10
Fra venstre: Ida Haukanes, Hege Kyte,<br />
Johanne Tofte Grønseth, Marte Hove<br />
Haugen, Jonas Vestengen og<br />
Alexander Kvalheim<br />
Foto: SigmundWoie Aarhaug<br />
identitet, jeg er tunghørt. Vi er tre<br />
jenter her som har vært nødt til å<br />
skifte førstespråk for å få lov til å bo<br />
her, sier Hege.<br />
(I opplæringsloven paragraf<br />
3-9 er det et ufravikelig krav om<br />
at undervisningen skal foregå på<br />
tegnspråk. Man må velge tegnspråk<br />
som førstespråk for å få plass i<br />
bokollektivet. Red.anm.)<br />
Skulle ha lært tegnspråk<br />
før<br />
– Jeg er egentlig litt lei meg for<br />
at jeg ikke lærte tegnspråk da jeg<br />
var barn, sier Ida Haukanes.<br />
– Når Marte tar av seg CI-en må<br />
jeg bruke tegnspråk for i det hele<br />
tatt å kunne snakke med henne,<br />
så dette er et bra sted å lære seg<br />
tegnspråk, ler Hege.<br />
Føler seg ikke utenfor i<br />
kollektivet<br />
På hjemplassen følte Johanne Tofte<br />
seg stigmatisert, ville ikke være den<br />
som var annerledes.<br />
– Da jeg flyttet hit ble det lettere å<br />
bruke høreapparatet igjen, forteller<br />
Grønseth.<br />
– Her er vi flere som har de<br />
samme problemene, da er det lettere<br />
å forstå og støtte hverandre. <br />
Foran: Tine Brager Hynne, Knut Rune Saltnes og Karl- Arne Sjøhaug.<br />
På skjerm; Camilla Vigrestad og Sindre Markus Faugstad<br />
Hvem bestemmer hva? Brukerombudet<br />
har startet jakten<br />
I år skal brukerombudet først og fremst finne ut<br />
hvordan virksomhetene jobber sammen med<br />
brukerne.<br />
Tekst: Knut Rune Saltnes/Elisabeth Moe Foto: Øyvind Woie<br />
Vi ønsker å vite mer om<br />
hvordan selvbestemmelse<br />
ivaretas og hvordan<br />
vi legger til rette for<br />
brukermedvirkning, forteller<br />
ombudet, Knut Rune Saltnes.<br />
– Vi vil også vite hvilke<br />
utfordringer folk støter på. Og er på<br />
jakt etter gode ideer som andre kan<br />
benytte. Når informasjonen er samlet<br />
og systematisert, skal den spres<br />
videre ut i hele Signo.<br />
Brukerombudet forbereder<br />
besøk til alle avdelinger i hele Signo.<br />
Det sendes ut invitasjoner før<br />
sommerferien. Møtene skal være i<br />
september og oktober.<br />
Vi skal også lage et lite kurs og en<br />
spørsmålsguide som skal benyttes<br />
ved møtene. Dette kommer på<br />
Signos intranett senest i august.<br />
Selvfølgelig skal vi også møte<br />
brukerrådene ved Signo Co<strong>nr</strong>ad<br />
Svendsen senter i Oslo og Signo<br />
Vivo i Andebu, og elevrådet på<br />
Signo grunn- og videregående<br />
skole.<br />
Hvem er med?<br />
Prosjektgruppa til brukerombud:<br />
Leder/koordinator er Tine Brager<br />
Hynne fra fagavdelingen på<br />
hovedkontoret, brukerombud:<br />
Knut Rune Saltnes. Camilla<br />
Vigrestad Grødem fra Signo<br />
Vivo, Sindre Markus Faugstad<br />
Carlsen fra Signo skole- og<br />
kompetansesenter og Karl-Arne<br />
Sjøhaug fra Signo Rycon AS. <br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 11
Anbudene tikker inn<br />
- hva har vi lært.<br />
Et intervju med<br />
organisasjons sjefen<br />
på hovedkontoret,<br />
Christine Kjøs.<br />
Tekst: Øyvind Woie<br />
7 kjappe<br />
om anbud<br />
1. Hvordan får Signo vite om at<br />
vi er havnet i en konkurranse?<br />
– Åpne konkurranser blir publisert<br />
på Doffin.no, som er den nasjonale<br />
kunngjøringsdatabasen for offentlige<br />
anskaffelser. Alle virksomhetene<br />
våre har varslingstjeneste som<br />
melder fra når interessante<br />
anbud publiseres. Hvis det er en<br />
begrenset anbudskonkurranse<br />
inviterer oppdragsgivere konkrete<br />
leverandører, da blir vi vanligvis<br />
invitert via e-post.<br />
2. Hvor mange anbud leverer<br />
Signo i løpet av et år?<br />
Jeg antar at vi kan levere totalt<br />
fem tilbud til konkurranser av<br />
viktig størrelse i år. I tillegg<br />
har arbeidsmarkedsbedriftene<br />
mulighet til å levere flere<br />
tilbud på anbudsprosesser på<br />
fruktkasser, gjerne i samarbeid sin<br />
fruktdistributør.<br />
3. Hvem er det som jobber med<br />
anbud i Signo?<br />
– Egentlig alle. Fordi all den tid<br />
man legger ned i rutine- og<br />
dokumentasjonsbeskrivelse bidrar<br />
positivt inn i anbudskonkurranser.<br />
Men når anbudsprosessene er i<br />
gang er det viktig å etablere en<br />
prosjektgruppe som jobber dedikert<br />
med det.<br />
4. Hvordan jobber Signo med<br />
anbud?<br />
– Jeg opplever at Signos virksomheter<br />
legger ned mye målbevisst arbeid.<br />
I tillegg ser jeg at mange nesten<br />
daglig jobber med systematisering<br />
på forbedringsområder. Men vi kan<br />
fortsatt bli bedre på å skryte av oss<br />
selv, metodevalgene, og resultatene<br />
våre. Det er viktig i konkurranser. Jeg<br />
ser at det er noe uvant for oss. Vi liker<br />
best at andre selv ser hvor gode vi er,<br />
uten at vi må si det høyt.<br />
5. Hva er det viktigste å huske<br />
på når man skal lage et godt<br />
anbud.<br />
– I konkurranser må vi på jakte<br />
poengene; vi skal skryte ekstra av<br />
alt det vi er gode på. Også må vi<br />
beskrive hva fremtiden kan bringe,<br />
ikke kun nåsituasjonen. Det gir oss<br />
gode vekttall, og er faktoren for at vi<br />
vinner.<br />
6. Hva skjer hvis vi ikke vinner et<br />
anbud?<br />
– Det kan ha store økonomiske<br />
konsekvenser. Særlig om<br />
anbudet gjelder virksomhetenes<br />
kjerneaktivitet og hvor oppdragsgiver<br />
er en viktig kunde. I tillegg betyr<br />
det at vi «plutselig» ikke kan levere<br />
tjenester til de menneskene vi er til<br />
for.<br />
7. Tror du vi kommer til å vinne<br />
noe anbud?<br />
– Ja! Tre av virksomhetene våre<br />
allerede godt i gang. <br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 12
Signo-løypene<br />
i Andebu åpnet<br />
Nå er det mer attraktivt å besøke Sukkeområdet<br />
i Andebu i Vestfold. Du kan nemlig<br />
gå deg i skogen uten å gå deg vill. 16. juni<br />
åpnet løypene som er spesielt laget for Signos<br />
brukere, men de er åpne for alle.<br />
Løypene er merket etter nasjonal standard. Du slipper<br />
å tråkke rundt i områder som ikke er egnet. Og du kan du<br />
sikre deg en god naturopplevelse og kjenne at du mestrer<br />
det.<br />
Anita Øzbay fra Signo Vivo hadde ideen, hun fikk<br />
med seg frilufts-entusiast Gunnbjørn Tangen fra<br />
orienteringsmiljøet i Andebu. Med hjelp fra flere villige<br />
hender, åpnet de seks merkede turløyper 16. juni. <br />
– Vi har både korte og lange løyper,<br />
det viktigste er at beboerne våre<br />
kommer seg ut i skogen. Det er god<br />
medisin, mener Anita Øzbay.<br />
Alle skal ha mulighet til å gå på<br />
tur. August Bragdø Hodnemyr er i<br />
farta med ledsager. Løypene trenger<br />
fremdeles noe tilpasning til rullestol.<br />
Det er plassert ut flere poster underveis.<br />
Turgjengerne vise at de kan eller<br />
vil lære seg ulike ord på tegnspråk.<br />
Her viser en av deltakerne tegnet for<br />
ekorn.<br />
Til slutt fikk alle som gjennomførte<br />
Harasving-runden premie. En<br />
tur termos med et klart tegnspråkbudskap<br />
på: ”Opp med henda”.<br />
96-åringen Beda Natvik elsket å<br />
gå tur i skog og mark da hun var<br />
yngre. Hun har gitt 30.000 kroner i<br />
gave til merking av Signo-løypene.<br />
Hun har en slektning som bruker<br />
Signos tilbud. Her viser hun frem<br />
sin gamle turstokk til assisterende<br />
generalsekretær Ken Davidsen, og<br />
takker for gaven; en Signo-engel.<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 13
Profiterer på den nye ordningen: Maja smiler mer og uttrykker seg bedre, sier foreldrene hennes.<br />
Den nye Maja<br />
Maja Strindler Wik (14) blomstrer. Grunnen er den fleksible<br />
ordningen Signo grunn- og videregående skole har.<br />
Tekst: Elisabeth Moe<br />
Foto: Sigmund Woie Aarhaug<br />
Jenta vår har fått et løft på alle<br />
måter etter at hun begynte<br />
full tid på Signo grunn- og<br />
videregående skole, forteller<br />
far, Bo Christer Wik som er psykolog.<br />
For første gang i historien har<br />
skolen laget et opplegget med to<br />
dager hjemmeskole og tre dager<br />
under visning i Andebu. De fant en<br />
åpning i privatskoleloven som virket<br />
ganske rigid ved første øyekast. Majas<br />
lærer gjennom 8 år i Oslo, Ellen Krogh<br />
Nilssen ble like godt ansatt på Signo<br />
grunn- og videregående skole.<br />
– Ingen sa noe om hvor undervisningen<br />
skulle foregå, sier mor<br />
Jenny Strindler, som også er<br />
statsviter.<br />
– Jeg har trålet privatskoleloven<br />
opp og ned. Kontaktet<br />
utdanningsdirektorat, departementet<br />
og snakket med advokater, forteller<br />
hun.<br />
Perfekt for Maja<br />
Ordningen med to dager hjemmeskole<br />
og tre dager skole med venner<br />
i Andebu, profiterer 14 år gamle<br />
Maja Strindler Wik på. Og ikke bare<br />
profiterer, hun blomstrer og har blitt<br />
en ”ny” jente, ifølge foreldrene.<br />
– Når du ser at jenta di blomster,<br />
kjører du med glede de milene det<br />
er fra Oslo til Andebu hver uke. Og<br />
ikke nok med det, Jenny Strindler<br />
og Bo Christer Wik har kjøpt seg en<br />
leilighet i Kodal i Andebu og bytter<br />
på å bo der sammen med Maja på<br />
dagene med undervisning i Vestfold. I<br />
dag møter vi dem på hjemmeskolen i<br />
Oslo. Vanligvis er det bare lærer Ellen<br />
Krogh Nilssen som er sammen med<br />
Maja i løpet av skoledagen. Men i dag<br />
er mor, far, journalisten og fotografen<br />
med og forstyrrer undervisningen.<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 14
SignoLIV<br />
En fast spalte. Vi møter mennesker som får tilbud i<br />
Signo. Har du tips til hvem vi burde intervjue, så ikke<br />
nøl med å si ifra til redaksjonen: <strong>signofolk</strong>@signo.no<br />
Delt undervisningsopplegg<br />
Rektor ved Signo grunn- og videregående<br />
skole i Andebu, Sigurd Helgor<br />
bekrefter at det er første gang skolen<br />
har delt et undervisningsopplegg på<br />
denne måten, i skolen og i hjemmet.<br />
– Vi forstod at det dreide seg<br />
om ei ung jente med særlig behov<br />
for tilpasning av skoletilbudet. Da<br />
foreldrene mente at vårt skoletilbud<br />
var det rette for deres datter og vi så<br />
mulighetene, ble det enklere å si ja.<br />
Rektor Helgor forteller at det<br />
praktiske samarbeidet i hovedsak<br />
foregår mellom lærerne og er det<br />
viktigste for at det skal fungere for<br />
Maja.<br />
– Vi må være åpne for at det også<br />
kan være andre måter å samarbeide<br />
på etter hvert som vi får mer erfaring<br />
i dette opplegget. Det er helt avhengig<br />
av at lærere vil få det til, selv om det er<br />
en utradisjonell måte å jobbe sammen<br />
på.<br />
Glede av fellesskapet<br />
Hva vil skolen for Maja?<br />
– Først og fremst vil vi at hun skal<br />
ha rettighetene sine innfridd og<br />
mulighet til å utvikle seg faglig<br />
og sosialt. Vi vil være en skole der<br />
hørselshemmede elever lærer og<br />
utvikler seg sammen med andre<br />
”Når du ser at jenta di<br />
blomstrer, kjører du<br />
med glede de milene<br />
det er fra Oslo til<br />
Andebu hver uke.”<br />
Far til Maja<br />
barn og unge. At kom munika sjonsmiljøet<br />
blir utviklende for selvfølelse<br />
og identitet. Opplevelsen av å ha<br />
venner er viktig for alle barn og unge,<br />
det håper vi at Maja opplever hos oss,<br />
fortsetter rektor Helgor.<br />
Hva ønsker dere at Maja skal oppnå?<br />
– At hun skal komme så langt faglig<br />
og sosialt som hun har muligheter til,<br />
og bli best mulig rustet til å leve sitt<br />
liv.<br />
Hvordan skal Maja ha det på Signo<br />
grunn- og videregående skole?<br />
– Trygt og utfordrende. Erfare<br />
tilhørighet og deltagelse. Oppleve<br />
mestring i et fellesskap. Oppleve glede<br />
ved å delta i et fellesskap.<br />
Opplever vennskap<br />
Hjemme i Oslo blir vi møtt av Maja og<br />
mor Jenny i døra.<br />
– Hva liker du best med skolen i<br />
Andebu? spør mor. Maja gjør navnetegnet<br />
for en medelev etterfulgt av<br />
tegnet for venner.<br />
– Ja, der er du rett ved kjernen, sier<br />
mor. Vennskap og et miljø.<br />
– Når man er 14 år speiler man seg<br />
i sine omgivelser og er på jakt etter<br />
bekreftelser, sier far. I Andebu får<br />
Maja det. Og ikke bare fra medelever.<br />
– Alle på skolen ser Maja.<br />
De på kontoret, rektor, lærerne,<br />
assistentene, vaskehjelpen. Alle. Det<br />
er helt fantastisk.<br />
– Uten venner og bekreftelser<br />
på at du er noe, blir ungdomstiden<br />
et veldig dårlig utgangspunkt for et<br />
godt liv senere. Vi kan ikke få fullrost<br />
Signo. Det ligger i veggene der, og det<br />
merker du med en gang du kommer<br />
dit.<br />
Maja sammen med mor og far<br />
”Det viktigste for oss nå,<br />
er at Maja også skal få<br />
erfaringer og muligheter.<br />
Slik kan hun lettere bli<br />
forstått. ”<br />
Majas lærer i Andebu,<br />
Merete Asprusten<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 15
Alle drar i samme retning<br />
Læreren til Maja i Andebu heter<br />
Merethe Asprusten. Hun forteller at<br />
Maja har flere trygge, gode voksne<br />
som klarer å møte henne på en god<br />
måte.<br />
– Grunnen til at det har fungert<br />
så godt er takket være Maja selv og<br />
alle de involvertes positive holdning<br />
til denne ordningen. Det gjelder både<br />
foreldre, lærer Ellen Krogh Nilssen<br />
og assistentene Kristine Skarpeid<br />
Wathne og Ida Aspenes i Andebu som<br />
er tett på Maja når hun er hos oss.<br />
Flere smil per dag<br />
I mange år og i mange<br />
sammenhenger ble Maja<br />
undervurdert, sier mor.<br />
– Dette går ut over det viktigste,<br />
vanskeligste og såreste for Maja,<br />
nemlig vennskap og tilhørighet.<br />
– Vi var i ferd med å få en<br />
deprimert datter, forteller far.<br />
– Ting fungerte veldig dårlig på<br />
den eksisterende skolen. Vi måtte<br />
gjøre noe.<br />
– Forandringen var nærmest<br />
total både fysisk og psykisk. Hun<br />
utrykker seg bedre, lager flere<br />
tegn, og antall smil per dag har<br />
økt, bekrefter mor.<br />
Forstår så mye mer<br />
Maja har vært innlagt på sykehus<br />
i til sammen fem år. Hun er døv<br />
på venstre øre og tunghørt på<br />
høyre, og utnytter sin hørselsrest<br />
maksimalt. I tillegg til store<br />
smerter og behov for blant annet<br />
sonde for å få i seg mat, har hun<br />
store problemer med å utrykke seg<br />
selv.<br />
”Forandringen var<br />
nærmest total både<br />
fysisk og psykisk.<br />
Hun utrykker seg<br />
bedre, lager flere<br />
tegn, og antall smil<br />
per dag har økt.”<br />
Mor til Maja<br />
– Men hun har en høy kognitiv<br />
evne til å oppfatte. Vi begynte med<br />
tegn til tale da Maja var baby, sier far.<br />
– Fordi vi var opptatt av tydelighet,<br />
som ethvert barn nyter godt av.<br />
– Etter to uker med tegnbruk,<br />
lagde hun sitt første tegn, forteller<br />
mor.<br />
– Det var tegnet for dusj.<br />
Kjent i Andebu<br />
– All den kompetansen og de gode<br />
tradisjonene som sitter i veggene<br />
i Signo i Andebu, tror jeg er veldig<br />
vanskelig å bygge opp, sier far.<br />
– Det krever en viss elevmasse og<br />
at spesialskoler ikke splittes opp og<br />
blir til små avdelinger.<br />
Fra Maja begynte på skolen i 6-7<br />
årsalderen, har hun vært deltidselev<br />
ved Signo grunn- og videregående<br />
skole.<br />
– Hun gledet seg veldig til hvert<br />
opphold. Vi var med henne hver<br />
gang. Jeg satt i biblioteket og var<br />
tilgjengelig hele tiden, forteller mor.<br />
Det var en uke av gangen. En uke<br />
med sosialt liv og opplevelser av det<br />
På skolen i Andebu har Maja har vært elev<br />
siden 6-årsalderen.<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 16
Skole hjemme: Ellen Krogh Nilssen tilrettelegger undervisningen hjemme.<br />
spesielle miljøet der med ”hennes<br />
mennesker”. Hun følte seg sett og<br />
som et fullverdig menneske.<br />
Den gangen da Signo-skolen var<br />
en del av Staped og Maja gikk på<br />
barne skoletrinnet fantes det ikke<br />
noen mulighet for en slik fleksibel<br />
løsning som vi har fått til i dag, når<br />
skolen har blitt privatskole.<br />
Hjemmeskolen<br />
To dager i uken har Maja hjemmeundervisning<br />
i et eget rom i huset.<br />
Det er in<strong>nr</strong>edet slik at Maja kan få<br />
tilrette lagt undervisning av Ellen<br />
Krogh Nilssen. Da er det bare de to.<br />
På vinduene henger det plansjer<br />
med ulike temaer. Det handler om<br />
”hest”, ”melk”, ”tid”, ”dinosaurer”,<br />
”venner”, ”India”, ”måltider”.<br />
– Når et tema blir gjennomgått,<br />
så er vi innom alle fag, forteller mor.<br />
Samfunnskunnskap, matte, norsk og<br />
engelsk.<br />
Profiterer på samarbeidet<br />
– Jeg opplever samarbeidet mellom<br />
Signo og meg som godt, forteller Ellen<br />
Krogh Nilssen. Hun ble ansatt ved<br />
Signo-skolen da Maja ikke kunne<br />
flytte til Andebu på grunn av helsen<br />
og tilknytningen til familien og<br />
hjemmet sitt. Men hun jobber i Oslo.<br />
– Dette kom som en kjærkommen<br />
forandring inn i mitt yrkesliv også.<br />
Vi må se hele mennesket<br />
Majas lærer i Andebu, Merete<br />
Asprusten forteller at Signo sin visjon<br />
er ”grenseløs tro på menneskets<br />
muligheter”.<br />
– Så langt det er mulig, har vi<br />
elevene våre i fokus, og tenker<br />
på deres behov. Det er ikke bare<br />
undervisning som må tilrettelegges.<br />
For å kunne tilrettelegge for Maja sin<br />
hverdag, er det viktig å se hva hun<br />
trenger helsemessig. Slik blir det også<br />
mulig å få til god undervisning.<br />
– Maja forstår mye og er en<br />
ungdom som trenger å få uttrykt seg.<br />
Det er vel det viktigste målet for oss<br />
nå, at hun også skal få erfaringer og<br />
muligheter. Slik vil hun lettere bli<br />
forstått.<br />
– Hun er veldig tålmodig og gleder<br />
seg over å få være i et fellesskap.<br />
Dette håper vi kan være starten på<br />
en god ut vikling videre, både faglig<br />
og sosialt. <br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 17
Arrangerte OL<br />
for 100 deltakere<br />
Visste du at det var Verdens Aktivitetsdag 10. mai?<br />
Det tok Signo Vivo i Andebu på største alvor.<br />
Tekst og foto: Elisabeth Moe<br />
Se for deg at du kommer til<br />
en liten bygd på Østlandet.<br />
Du passerer krysset i<br />
sentrum for å prøve å finne<br />
idrettsarenaen. Du har lurt litt på<br />
hvor du skal, men forstår at du<br />
ikke trenger å bekymre deg. Et lite<br />
tog av folk strømmer mot ett mål:<br />
Idrettsplassen i bygda. Den ligger<br />
rett bak barneskolen.<br />
Sentrum for begivenheten en av de<br />
første solrike dagene i mai er Andebu.<br />
Det er intet mindre enn et lokalt OLarrangement.<br />
Ivrige store og små med<br />
nummer på brystet sykler, hopper<br />
lengde, kulestøter, kastet erteposer,<br />
løper, leker og ler. Noen spiller fotball<br />
for ”Brasil” eller ”Tyskland”, eller for<br />
”landslaget”. Noen sitter i rullestol.<br />
Andre kommer på store sykler, noen<br />
går fort, andre sakte.<br />
Vi leker ikke OL<br />
Selv om OL er en lek, er dette tatt på<br />
største alvor og store høyttalere sørget<br />
for stemning med eggende rytmer<br />
styrt av egen diskjockey fra 7.klasse<br />
på Andebu skole. Scenen er bygget<br />
og pyntet med OL ringer og flagg.<br />
Derfra kan vi blant annet få med<br />
oss at Andebus siste ordfører, Bjarne<br />
Sommerstad, åpner arrangementet.<br />
– Vi har laget aktiviteter hvor alle<br />
kan prestere, sier han uten verken<br />
slips eller ordførerkjede.<br />
Samarbeid med kommunen<br />
Linn Therese Hynne er ansatt som<br />
fritidskonsulent. Sammen med<br />
frivillighets konsulenten, Linda<br />
Linnestad i Andebu kommune<br />
arrangerte de like godt OL, og<br />
inviterte beboere i Signo i Vestfold til<br />
å vise at deltakelse og aktivitet er gøy<br />
- og alle er vinnere!<br />
5. klasse fra Andebu skole er også<br />
med.<br />
– Det er jo OL i Brasil til sommeren<br />
så vi tenkte; hvorfor ikke bare kalle<br />
det for OL, sier Hynne.<br />
– Det er viktig for oss med et<br />
arrangementet der det er både glede<br />
og mestring. Her skal vi nyte det fine<br />
været og ha en fin dag sammen.<br />
Høytidelig<br />
Det er klart for åpning og Signobeboer<br />
Reidar Westland går halve<br />
idrettsbanen rundt med fakkelen<br />
hevet minst to meter over bakken.<br />
Etterfulgt av et langt tog med<br />
deltakere. Høytidelig tente han OLilden<br />
i en bålpanne ved scenen.<br />
Det var ikke noen problem å<br />
finne verken deltakerglede eller<br />
engasjement i denne lille skogsbygda<br />
på Østlandet. <br />
1. Reidar Westland står tålmodig og<br />
venter på at alle skal stille seg opp<br />
bak ham<br />
2. Når man spiller for ”landslaget” må<br />
ingen sjanser gå til spille.<br />
3. (F.V) Tegnspråktolk, Andebus siste<br />
ordfører og dagens konfransier,<br />
kommunalsjef for oppvekst og kultur,<br />
Bjørn Aamodt.<br />
4. En av postene hadde tegnspråkkurs<br />
for nybegynnere. 5. klassingene var<br />
ivrige elever. Thorbjørn Thomassen<br />
var tegnspråklærer.<br />
5. Premieutdeling: Anne Marthe<br />
Følsvik tok stolt imot diplom fra Linn<br />
Therese Hynne.<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 18
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 19
FagNYTT<br />
Leker ulike<br />
barn best?<br />
Lill-Johanne Eilertsen fra Signo skole- og kompetanse senter forsvarte sin<br />
doktor a vhandling «Deltakelse i barne fellesskap mellom barn med og uten<br />
sammensatte vansker, der hørselsnedsettelse inngår» 19. april <strong>2016</strong>. Disputasen<br />
gikk flott og Eilertsen kan nå bruke tittelen Ph.D.<br />
Tekst: Øyvind Woie<br />
Hva skjer når et funksjonshemmet<br />
barn med<br />
hørsels vansker møter<br />
et funksjonsfriskt barn<br />
på samme alder i lekekroken i<br />
barnehagen? Det kan gå helt fint,<br />
barna er nemlig bedre utrustet til å<br />
finne ut av det selv enn vi kanskje<br />
tror.<br />
Ny forskning<br />
Avhandlingen er omfattende og<br />
omhandler en gruppe barn som hittil<br />
har vært lite synlig i forskningen.<br />
– Den opprinnelige motivasjonen<br />
for prosjektet var å beskrive hvordan<br />
samhandling og kommunikasjon<br />
mellom barn, med og uten sammensatte<br />
vansker, kan se ut. Underveis<br />
har ambisjonene blitt justert til å<br />
omfatte muliggjørende prosesser for<br />
deltakelse i barnefellesskapet, skriver<br />
Eilertsen i sitt forord.<br />
Doktorgradsarbeidet har blitt<br />
gjennomført med økonomiske<br />
støtte fra stiftelsen Signo og Signo<br />
kompetansesenter.<br />
Lek og læring<br />
Barn trenger å være sammen med<br />
barn på samme alder for å utvikle<br />
seg som mennesker, lære språk og<br />
samhandling. Eilertsen har sett<br />
nærmere på hva som skjer når<br />
barn med ulike kommunikative<br />
ressurser og funksjonsnivå møter<br />
hverandre. Hun har et spesielt fokus<br />
på de spontane, mer eller mindre<br />
tilfeldige, møtepunktene som kan<br />
oppstå i løpet av en dag når barn<br />
treffes i for eksempel lek. Det er<br />
forsket lite på denne spontane<br />
kommunikasjonen mellom barn med<br />
nedsatt hørsel i kombinasjon med<br />
flere funksjonsnedsettelser og deres<br />
lekepartnere.<br />
En rød tråd i hennes arbeid er<br />
teorier om intersubjektivitet. Det<br />
handler om hvordan vi forstår og<br />
oppfatter ord, objekter og ytringer.<br />
Om vi klarer komme frem til en lik<br />
forståelse og opplevelse.<br />
Strategier for læring<br />
Studier viser at selv små barn som<br />
snakker ulikt språk har evner og<br />
ressurser til å forstå og forestille seg<br />
hva den andres ønsker og behov er.<br />
Barn med nedsatt hørsel kan også<br />
ta i bruk ulike strategier i møte<br />
med barn med normal hørsel for å<br />
vise at de ønsker kontakt, dialog og<br />
samhandling.<br />
I praksis kan barnet vise dette<br />
gjennom berøring, ved å dele på<br />
leker eller å flytte seg nærmere den<br />
andre. Samtidig er det en risiko<br />
for at barn som har vansker med<br />
å forstå og oppfatte det som skjer<br />
som en følge av utviklingshemning<br />
eller nedsatt hørsel, kan stå i fare<br />
for å falle utenfor på grunn av<br />
kommunikasjonsvansker.<br />
Lill-Johanne Eilertsen har besøkt<br />
fem opplæringssteder; to barnehager<br />
og tre skoler. Gjennom en rekke<br />
observasjoner av fem fokusbarn,<br />
med flere funksjonsnedsettelser,<br />
i ulike situasjoner med minimal<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 20
Det er stort alvor når det disputeres i universitetsverdenen. Her er doktoranden sammen med dekan og oponenter. Fra<br />
venstre: professor ved Institutt for spesialpedagogikk ved UiO Bente Hagtvedt, 1. opponent professor ved Institutt for<br />
sosialt arbeid og helsevitenskap NTNU Borgunn Ytterhus, doktorand Lill-Johanne Eilertsen, 2. opponent førsteamanuensis<br />
ved Institut for psykologi ved Københavns Universitet Jesper Herup Dammeyer og dekan og professor ved Det<br />
utdanningsvitenskapelige fakultet UiO Berit Karseth.<br />
tilstedeværelse av voksne, har<br />
Eilertsen forsøkt å finne ut hvordan<br />
disse barna samhandler med barn<br />
som er funksjonsfriske.<br />
Klarer det selv<br />
Resultatene av arbeidet viser blant<br />
annet at:<br />
• barna i de beskrevne situasjonene<br />
klarte å finne ut av hvordan<br />
de skal leke og kommunisere<br />
med hverandre uten bistand fra<br />
voksne.<br />
• barna uten funksjons ned settelser<br />
brukte et mer forenklet språk i<br />
møte det funksjonshemmede<br />
barnet, enn de brukte i andre<br />
situasjoner.<br />
• barnefellesskap kan være<br />
inkluderende og støttende for<br />
barn med sammensatte vansker.<br />
• voksnes nærhet til det funksjonshemmede<br />
barnet kan i noen<br />
tilfeller komme i veien for<br />
språkfellesskap og samhandling<br />
mellom barna.<br />
• undersøkelsen gir innsikt<br />
i interaksjoner eller samhandlinger<br />
mellom barn<br />
med og uten sammensatte<br />
vansker, der hørselsnedsettelse<br />
inngår. På dette feltet er det<br />
forsket lite og avhandlingen<br />
representerer ny kunnskap<br />
i det spesialpedagogiske<br />
forskningsfeltet.<br />
• økt kunnskap om hvordan barn<br />
løser utfordringer knyttet til ulike<br />
vilkår for kommunikasjon kan øke<br />
mulighetene for en inkluderende<br />
pedagogisk praksis.<br />
Dersom du ønsker å lese hele<br />
avhandlingen kan den kjøpes<br />
ved biblioteket på Signo skole- og<br />
kompetansesenter. Den koster 200<br />
kroner. <br />
Etterpå var det fest og moro.<br />
Forsknings leder og professor ved<br />
Institutt for spesialpedagogikk Øistein<br />
Anmarkrud overrekke gave til<br />
doktoranden.<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 21
FagNYTT<br />
Tegnspråkkonferansen 24. mai <strong>2016</strong><br />
Inkluder, og gjør så<br />
godt du kan<br />
– Vi som bor i Norge omgir oss med norsk tale overalt. Det er<br />
annerledes med tegnspråk, som er litt mer tilfeldig og sårbart, sa<br />
Vibeke Bø som var førstemann ut på konferansen til Signo mai.<br />
Tekst og foto: Elisabeth Moe<br />
Aller først inviterte Tine<br />
Brager Hynne de rundt 80<br />
deltakerne til å ha et åpent<br />
sinn.<br />
– Husk at hver av dere er tegnspråk<br />
ambassadører og Signo<br />
trenger akkurat deg! sa lederen av<br />
fagavdelingen på hovedkontoret! De<br />
fleste deltakerne var Signo-ansatte.<br />
Hva betyr full tilgang til<br />
språk?<br />
Vibeke Bø er lingvist og høyskolelektor<br />
på høyskolen i Oslo og<br />
Akershus. Hun snakket om: ”Full<br />
tilgang til språk- hva betyr det?”<br />
– Når en døv baby skal begynne<br />
å produsere eget språk, viser<br />
forskningen at de begynner med<br />
tegnspråk tidligere enn hørende barn<br />
starter med talespråk.<br />
– Det vi kaller for språkinput, er<br />
viktig i barndommen, fortsatte Bø.<br />
– Tegnspråk-barna får tegnspråkinput<br />
når foreldre snakker det<br />
hjemme, og så får de tilgang på talespråk<br />
for eksempel i barnehagen.<br />
Lingvister oppfordrer foreldre<br />
til å snakke sitt morsmål hjemme.<br />
Uansett om det er tale eller tegn.<br />
– Ikke prøv å tilpass deg noen<br />
andre og snakk et språk du ikke er<br />
komfortabel med. Barn stimuleres av<br />
flere språk samtidig, oppfordret Bø<br />
”Signo i endring”<br />
Hilde Haualand er postdoktor ved<br />
NTNU. For et år siden jobbet hun i<br />
Signo med temaet: Signo i endring.<br />
På tegnspråkkonferansen var hun<br />
invitert til å snakke om mangfold og<br />
privilegier.<br />
Hun påpekte at eldrebølgen er<br />
på vei og at også psykisk utviklingshemmede<br />
stadig blir eldre. Dermed<br />
kommer Signo til å gi tilbud til dem -<br />
også i fremtiden.<br />
Hvem er privilegerte?<br />
Haualand snakket om fortrinn og<br />
fordeler.<br />
– Definisjonen på å være<br />
privilegert er: ”Det er å være i en<br />
stilling hvor man ikke trenger å<br />
reflektere over egen hudfarge/kjønn/<br />
språk eller tilhørighet i samfunnet/på<br />
arbeidsplassen/i skolen/i familien”.<br />
Si stopp, hvis du ikke forstår<br />
– Det er nyttig å se på seg selv når vi<br />
snakker om privilegier. Alle i salen i<br />
dag er hvite for eksempel. Vi tar alle<br />
våre egne privilegier som en selvfølge.<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 22
- Ser dere at dette er skandinavia?<br />
Nei, dere synes jeg er en dårlig<br />
tegner, spøkte Paal Richard<br />
Peterson.<br />
Vibeke Bø oppfordret foreldre til å<br />
snakke sitt morsmål hjemme.<br />
Hilde Haualand utfordret salen på<br />
privilegier. Kanskje du er den som har<br />
fortrinn uten å tenke på det?<br />
Tine Brager Hynne ledet hele<br />
dagen<br />
– Undertrykker du døve kolleger<br />
ved at du tar dine egne privilegier<br />
som en selvfølge? Når en hørende<br />
ikke får med seg hva som blir sagt på<br />
tegn, er det lett å si: Stopp! Dette går<br />
for fort. Kanskje ikke den døve er like<br />
frempå og sier i fra?!<br />
Det samme vil gjelde for Signos<br />
tjenestemottakere.<br />
Neste foreleser var Pål Richard<br />
Peterson som er statsviter og blant<br />
annet jobber i tegnspråknyhetene.<br />
Han er også programleder i ”NRK TV-<br />
Snakkis”.<br />
Utenfor eller ikke<br />
– Har du følt deg utenfor noen gang?<br />
Jeg kan akseptere det om ”gutta”<br />
snakker om fotball og jeg ikke er<br />
interessert. Har jeg imidlertid rett<br />
til tilgang kan jeg ikke akseptere<br />
utenforskapet.<br />
– Vi døve må tåle å si i fra. Dere<br />
hørende må tåle å bli konfrontert.<br />
Rettigheter til besvær?<br />
– Det er en promille av Norges<br />
befolkning som ikke hører. De bruker<br />
tegnspråk, fortsatte Peterson.<br />
– Jeg kan for eksempel reise fritt i<br />
Norden fordi jeg har et norsk pass. På<br />
samme måte har jeg rett til å bruke<br />
mitt språk. Jeg bruker tegnspråk fordi<br />
jeg er mest komfortable med det. Som<br />
døv mister jeg ofte min rettighet til<br />
tolk. For eksempel på 17. mai fikk jeg<br />
ikke med meg aktivitetene på skolen<br />
til barna mine.<br />
Noe må jeg godta<br />
Vi ønsker et sted/arbeidsplass hvor<br />
folk skal føle at de er hjemme. Noen<br />
ganger føler jeg meg utenfor, og jeg<br />
kan ikke gjøre noe med det.<br />
Full likestilling en dag?<br />
Peterson snakket om respekt for<br />
hverandres språk. Flere i salen hadde<br />
ingen tro på full likestilling mellom<br />
norsk tale og norsk tegnspråk i<br />
fremtiden.<br />
– Selv om det kan føles som en<br />
evighet, så husk at vi alltid er på vei! <br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 23
Er døves rettsikkerhet<br />
god nok?<br />
14. april ble det satt strek for Fritz Moens forskningsfond. Selv om det<br />
er et par prosjekter som ikke er helt avsluttet, så markerte aprildagen<br />
på Litteraturhuset i Oslo en sluttstrek. Nærmere 80 mennesker deltok<br />
under presentasjonen av forskningsresultater fra fondet.<br />
Tekst og foto: Øyvind Woie<br />
Kommunikasjon<br />
De seks forskerne som deltok var<br />
Jane Dullum, Hilde Haualand, Terje<br />
Olsen, Patrick Kermit, Camilla S.<br />
Lundberg og Eva Simonsen. I tillegg<br />
var direktør Erik Nadheim fra Justisog<br />
beredskapsdepartementet og<br />
konstituert generalsekretær Ken<br />
Davidsen invitert.<br />
– Fundamentet i Fritz Moen-saken<br />
er kommunikasjon. Det er når det<br />
går galt i avhør, etterforskning og<br />
rettsak at det ender i uskyldig dom og<br />
justismord, sa dagens konferansier,<br />
kommunikasjonssjef Øyvind Woie<br />
fra Signo.<br />
Funksjonshemmedes<br />
stilling<br />
Fritz Moens forskningsfond<br />
ble etablert i 2008 av Signo og<br />
Justisdepartementet. Formålet var<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 24
FagNYTT<br />
(f.v) Camilla S Lundberg, Patrick Kermit, Jane Dullum, Eva Simonsen, Terje Olsen og Hilde Haualand<br />
å bidra til forsknings- og opplysningsvirksomhet<br />
om funksjonshemmedes<br />
stilling i rettspleien med særlig vekt<br />
på hørselshemmede og døve- Fondet<br />
var en del av erstatningen etter<br />
frikjenneslen av Moen. Fritz Moens<br />
forskningsfond var på 4,0 millioner<br />
kroner og ble formelt avviklet i 2015.<br />
Faller utenfor<br />
Camilla Lundberg, prosjektleder FHI<br />
og forsker Eva Simonsen fra Statped<br />
har sett på hva kategorisering og<br />
kjønn kan bety i sammenheng med<br />
funksjonshemmedes rettsikkerhet.<br />
Deres hovedkonklusjon er at det<br />
er en relasjon mellom hvem man<br />
blir definert som og hvordan man<br />
møtes. Forskningen på dette feltet<br />
må styrkes og funksjonshemmede<br />
i strafferettsapparatet kan ha større<br />
fare for å fall utenfor.<br />
Varierende kunnskap<br />
Terje Olsen, seniorforsker Nordlandsforskning<br />
og Patrick Kermit,<br />
professor og seniorforsker ved NTNU<br />
samfunnsforskning, har sett på<br />
døves erfaringer fra møter med det<br />
norske rettsvesenet. Deres forskning<br />
viser at det fremdeles et store<br />
utfordringer når jussens språk skal<br />
videreformidles på tegnspråk og at<br />
det er varierende kunnskap om døve<br />
og funksjonshemmede i rettspleien.<br />
De stiller også spørsmål ved om det er<br />
for stor tiltro til at tolkene skal utligne<br />
språkbarrierene.<br />
Dømt til mer<br />
Hilde Haualand, postdoktor ved<br />
Fakultet for lærer- og tolkeutdanning,<br />
NTNU, har kartlagt situasjonen<br />
for døve og funksjonshemmedei<br />
norske fengsler. Hun har<br />
dokumentert at fengslene er lite<br />
eller dårlig tilrettelagte for døve<br />
og funksjonshemmede innsatte.<br />
Dette handler både om boforhold,<br />
deltakelse i tilbud og om kontakt<br />
med andre innsatte. «Jeg er dømt til<br />
mye mer enn det jeg er dømt for»,<br />
er en formulering som ble brukt.<br />
På tross av kritikk fra Likestillingsog<br />
diskrimineringsombudet og<br />
sivilombudsmannen står fremdeles<br />
mye av utviklingsarbeidet stille.<br />
En ny Fritz Moen-sak?<br />
Det er fremdeles er mye upløyd<br />
mark. Noen av forskerne mener at<br />
situasjonen er såpass uavklart at man<br />
frykter at det som skjedde med Fritz<br />
Moen, kan skje igjen.<br />
Mye av forskningsmaterialet fra<br />
Fritz Moens fond er tilgjengeliggjort<br />
i en spesialutgave av tidsskriftet<br />
Scandinavian Journal of Disability<br />
Research, med tittelen «Disability<br />
and Justice». Denne er å få kjøpt på<br />
nettet. <br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 25
FagNYTT<br />
Tar kostholdet<br />
Kari Anne Nordmark viste frem treningsopplegget<br />
fra hennes bolig på Signo Vivo.<br />
Fargekoder og prikker for ulike aktiviteter<br />
brukes i «Svett i luggen»-prosjektet.<br />
på alvor<br />
– Det er for lite kunnskap om kosthold og utviklingshemming,<br />
trolig også i Signo, mener Svein Olav Kolset.<br />
Tekst og foto: Øyvind Woie<br />
Ernærings professoren<br />
fra Universitet i Oslo er<br />
ikke redd for å si fra.<br />
Dette har han personlig<br />
erfaring med. Sønnen, Torgeir, er<br />
utviklingshemmet. I april deltok<br />
Kolset på vår «Ernæring og helse»-<br />
konferanse i Asker. Salen var proppfull<br />
av lydhøre Signo-ansatte.<br />
– Utviklingshemmede er mer<br />
sårbare enn andre. Det er stor overvekts<br />
problematikk i denne gruppen<br />
og det er vanskelig å reversere<br />
problemene når de først har oppstått.<br />
Derfor er det veldig viktig å tenke<br />
forebygging og langsiktige tiltak i for<br />
eksempel boliger, sier Kolset.<br />
Farlig for helsen<br />
– Hva skjer hvis man ikke gjør noe?<br />
– Da kan det rett og slett gå<br />
utover helsa til brukerne. Vi må<br />
bygge kunnskap basert på offisielle<br />
anbefalinger og ikke hoppe på ulike<br />
bølger og dietter. Ernæring er et fag.<br />
Kolsets erfaring er at mennesker<br />
med utviklingshemming trenger<br />
talspersoner også på dette feltet.<br />
– Det har vært fokus på andre ting<br />
enn dette etter ansvarsreformen;<br />
medbestemmelsesrett, at man skal<br />
bo som andre folk og ha kontroll<br />
over sitt eget liv. Faglig sett har<br />
det kanskje vært manglende<br />
interesse og engasjement, og<br />
kanskje litt dårlig samhandling<br />
mellom kunnskapsmiljøene. En slik<br />
konferanse som dette gir håp, dette<br />
er et eksempel på en arena der vi kan<br />
snakke sammen.<br />
Kolset er opptatt at vi finner enkle<br />
praktiske og forståelige måter som<br />
gjør at brukerne blir involvert og<br />
forstår situasjonen. Han går ikke av<br />
veien for å trekke frem badevekta.<br />
– Vi har en tendens til å gjøre<br />
det for vanskelig. Her trenger vi<br />
gode markører som vekt og liv- og<br />
hoftevidde. Det kan være riktig å<br />
finne fram badevekten. I tillegg må<br />
man se på andre markører knyttet til<br />
kostholdet. Er det for eksempel mye<br />
sukkerholdige drikker og lite frukt<br />
bør varsellampene blinke. Det finnes<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 26
Tre på konferanse:<br />
gode hjelpemidler, blant annet har<br />
Helsedirektoratet utgitt et hefte som<br />
kan være er arbeidsredskap for å<br />
jobbe skikkelig over lang tid.<br />
Kroppsfokus i samfunnet<br />
– Hva tenker du om at det så ekstremt<br />
høyt fokus på kosthold og livsstil blant<br />
funksjonsfriske og at det står så<br />
dårlig til med bevisstheten hos<br />
mennesker med utviklingshemming?<br />
– Det er tankevekkende, i den ene<br />
gruppa kan det bli litt for mye av det<br />
gode mens det hos den andre gruppa<br />
er det en mangelvare. Jeg håper en<br />
slik konferanse som dette kan danne<br />
grunnlag for mye godt arbeid, det er<br />
et lite, men viktig drypp i en stor dam.<br />
I tillegg til Kolset deltok også<br />
kostholdsekspert og kokebokforfatter<br />
Anne Gro Innstrand. Flere prosjekter<br />
fra ulike Signo-virksomheter ble også<br />
presentert. <br />
Laila Rød, kokk<br />
på internatet til<br />
Signo skole og<br />
kompetansesenter.<br />
– Jeg lager mat til 15-20<br />
ungdommer hver dag<br />
og den er like god og<br />
sunn som den jeg lager<br />
til ungene mine. Men jeg<br />
tenker noen ganger på<br />
hva som skjer når elevene<br />
slutter på skolen hos oss. Kanskje burde vi lære dem å lage<br />
enkle, sunne middag selv, så det ikke bare bli Fjordland.<br />
Overvekt er et problem for en del, kanskje vi skulle<br />
begynne og måle og veie. Målet mitt er at de får så mye<br />
grønnsaker at tarmen brukes til det en er tiltenkt; å knuse<br />
grønnsaker.<br />
Hilde Hansen,<br />
Miljøarbeider<br />
ved Signo Vivo.<br />
– Det er mye nyttig å lære<br />
her, helse og mat er viktig<br />
og vi kan bli bedre dersom<br />
vi finner verktøy og nøkler.<br />
En utfordring kan være<br />
å begrense og samtidig<br />
veilede. Vi har brukere<br />
som gjerne vil spise både<br />
frokost og middag tre ganger om dagen. Vi må ha fokus<br />
på hva vi klarer å påvirke. Hos oss har vi blant annet faste<br />
måltider som er felles for de flest.<br />
Line Renholt, fagkonsulent<br />
ved<br />
Signo Vivo.<br />
– Jeg tror nok dette kan<br />
være et forsømt tema også<br />
i en del boliger hos oss. Vi<br />
dekker oss litt bak det at<br />
brukeren selv bestemmer.<br />
Kanskje vi gir litt lett opp og<br />
ikke tør si nei! Men vi kan<br />
ha en kostholdspolitikk og<br />
si at dette er det vi tilbyr. Her har jeg fått mange gode og<br />
kreative innspill til hvordan vi kan gjøre dette til noe som<br />
ikke bare er negativt.<br />
– Du og dere på Vivo har laget «Så godt!»-lettlest<br />
kokebok, hvordan blir den mottatt?<br />
– Mange sier at det er et etterlengtet hjelpemiddel.<br />
Brukerne kan lage sunn og god mat selv eller sammen<br />
med venner og personale.<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 27
Spilte inn sin egen brannfilm<br />
Ved Signo Konows senter er de godt forberedt når brannalarmen går. De<br />
ansatte har hatt hovedrollene i sin egen brannvernfilm.<br />
Tekst: Øyvind Woie<br />
Bilde over - utdrag fra filmen<br />
Med midler fra<br />
arbeidsgiverorganisasjonen<br />
Virke<br />
og i samarbeid med<br />
Signo sentralt har de ansatte<br />
på senteret nå laget sitt eget<br />
undervisningsopplegg.<br />
Med egne krefter<br />
– Vi satser på E-læring, den gamle<br />
undervisningen holder ikke lenger<br />
mål, sier leder ved Signo Konos senter,<br />
Kjell Frydenlund-Moldestad. Det er de<br />
ansatte selv som har hovedrollene. I<br />
tillegg har de vaktmester, Svein -Ole<br />
Johansen, som har orden på brannsystemene<br />
sine.<br />
– Vi har akkurat kommet i gang<br />
med opplæringen, noen har allerede<br />
avlagt eksamen, forteller Johansen.<br />
På tegnspråk<br />
Filmen er laget av Nodus. Firmaet<br />
har spesialisert seg på å lage<br />
undervisning om brannvern.<br />
– Det unike med dette opplegget<br />
er at alle kan delta i opplæring, når<br />
de vil og hvor det. Alle filmene er<br />
nemlig tegnspråktolket. De ansatte<br />
bare logger seg på og har full kontroll<br />
over hvor langt de har kommet i<br />
opplæringen, forklarer Frydenlund-<br />
Moldestad.<br />
Spesielt tilrettelagt for døve<br />
arbeidstakere<br />
– For tegnspråkbrukerne i Signo<br />
Konows senter blir det visuelle<br />
viktigere enn for andre. Men den<br />
visuelle oppbygningen av kurset er<br />
vel så avgjørende for de som ikke har<br />
tegnspråk som morsmål. Det gjør det<br />
lettere for de ansatte å bli mer bevisst<br />
på faremomenter, spesielt på egen<br />
arbeidsplass, enn ved en tradisjonell<br />
brannvernopplæring, det er ofte<br />
lettere å lære av det man ser, enn av<br />
det man leser eller blir fortalt, sier<br />
Svein-Ole Johansen.<br />
Alle ansatte skal gjennom<br />
opplæringen, da oppfyller de kravet<br />
om brannvernopplæring. <br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 28
Da er Signos<br />
www.signo.no<br />
års rapport klar<br />
Årsrapport 2015 er ferdig trykket. Men<br />
les den helst på nett.<br />
Årsrapport<br />
2015<br />
Stiftelsen Signo<br />
Med glede kan vi nå vise frem fjorårets tall. Stolte har<br />
vi samlet tall og ord mellom to myke A4 permer. Du kan<br />
blant annet lese Berge-Andreas Steinsvåg sin første leder,<br />
hovedstyrets årsberetning, et forenklet konsern-regnskap<br />
og om hva hovedkontoret har drevet med i 2015.<br />
Fortsatt i papirformat<br />
Vi har trykket opp et lite opplag, for å holde det på et så<br />
miljøvennlig nivå som mulig. Det er altså nett som gjelder,<br />
men ønsker du denne i papirformat, ta kontakt med<br />
stiftelsen@signo.no.<br />
Grenseløs tro på menneskets muligheter<br />
Snurr Signo-film<br />
I vår fikk vi fire nye informasjonsfilmer om Signo. Det er Joakim Molteberg som har filmet og<br />
produsert disse i samarbeid med kommunikasjonsavdelingen ved hovedkontoret.<br />
Tekst: Øyvind Woie<br />
Målet med filmene er å gi en liten smakebit<br />
av hva Signo er, og vekke interesse for våre<br />
tilbud. Det er en hovedfilm som forteller<br />
kort om hele Signo. De tre andre handler<br />
om våre arbeidstilbud, skole og undervisningstilbud og<br />
helse- og omsorgstilbud.<br />
Filmene handler ikke om en spesiell virksomhet men<br />
om hva det betyr for en døv/hørselshemmet å bruke ulike<br />
tilbud og tjenester i Signo.<br />
Seeren får møte Lizzie Aleksandersen, Ken Melbøe<br />
og Steffen Berge Kommedal. Alle filmene er tekstet og<br />
tegnspråktolket. Filmene er fra to til to og et halvt minutt<br />
i spilletid.<br />
Informasjonsfilmene ligger på Signos YouTube-kanal.<br />
Du finner den ved å søke på: Stiftelsen Signo, i søkefeltet<br />
på YouTube. Her ligger det flere filmer fra Signo.<br />
Bruk dem<br />
Vi ønsker at alle ansatte:<br />
• Deler filmene i ulike sosiale medier<br />
• Deler filmene med deres samarbeidspartnere eller<br />
kontakter via epost (send lenker).<br />
• Viser dem til våre brukere og deres pårørende.<br />
• Bruker filmene som en del av foredrag eller når man får<br />
gjester.<br />
• Bruker filmene i informasjons arbeid og ved<br />
rekruttering av nye brukere og avtalepartnere.<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 29
Helt Maximus<br />
premiere<br />
<br />
I musikkgruppa Maximus er det nesten ingen som<br />
hører hva de andre spiller. Likevel har de spilt<br />
sammen i snart 30 år. Nå er det laget<br />
dokumentarfilm om bandet.<br />
Tekst og foto: Øyvind Woie<br />
Det vanket både sprudlevann<br />
og jordbær da Signo<br />
Vivo fra Andebu og Signo<br />
sentralt inviterte til lukket<br />
premiere på Kilden kino i Tønsberg.<br />
– Denne filmen dokumenterer<br />
hvordan man kan bruke og lage<br />
musikk sammen med mennesker<br />
med nedsatt hørsel, sa musikalsk<br />
leder og gruppens gründer, Jon<br />
Kirkebø Rosslund, og ønsket<br />
velkommen.<br />
Lyssignaler<br />
Rosslund har vært med fra starten av<br />
i 1988 og er fremdeles primus motor.<br />
– Filmen har vi laget til alle som<br />
vil bli bedre kjent med oss og som har<br />
lyst til å lære hvordan vi jobber med<br />
musikk, fortsatte Rosslund.<br />
Han har utviklet et samspillopplegg<br />
som blant annet bruker<br />
lyssignaler for å kommunisere med<br />
bandmedlemmene. Musikerne<br />
har ulike funksjonshemninger i<br />
kombinasjon med hørselsnedsettelser.<br />
Spenning i salen<br />
På første rad i kinosalen satt Ivar<br />
Bjerkenes, Linda Engen, Kjetil<br />
Eggen, Svein Arne Olsen, Alexander<br />
Prebensen, Lasse Bartnes, Kari Anne<br />
Nordmark og Tine Klowning. De åtte<br />
utgjør Maximus i dag. Da lyset ble<br />
slukket ble det knappenålsstille, men<br />
straks det dukket opp kjentfolk brøt<br />
«filmstjernene» ut i både latter og<br />
<br />
<br />
3. Ordfører Bjarne Sommerstad fra<br />
Andebu kommune var tydelig stolt<br />
over musikerne fra Andebu og<br />
hvordan filmen skildret en side av<br />
bygda på en flott måte.<br />
5. Alexander Prebensen var en av<br />
flere som fikk besøk av foreldre og<br />
familie. Her sammen med mamma og<br />
pappa.<br />
<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 30<br />
”Maximus får frem<br />
ting hos Alexander som<br />
vi ikke greier, de ser<br />
mulighetene vi ikke<br />
trodde fantes.”<br />
- pappa Chris Prebensen
1. Spenningen var stor på første rad. Det ble både tårer og latter - mest det<br />
siste. 2. Nybakt generalsekretær Berge-Andreas Steinsvåg takket for at<br />
musikerne delte av sitt eget liv i filmen.<br />
kom med tilrop. Et og annet lommetørkle<br />
måtte også opp i forsamlingen<br />
og da de 24 minuttene var over var<br />
det mange blide fjes å se.<br />
– Det var veldig fint å høre og se<br />
bandet på film, sa Kjetil Eggen etter<br />
forestillingen. Han er mannen bak<br />
sangen «God natt», som også ble<br />
presentert som musikkvideo.<br />
– Hvordan føles det å være<br />
filmstjerne?<br />
– Det er greit, svarte Eggen.<br />
Indre glede<br />
Tegnspråkvokalist Svein Arne Olsen<br />
tok også berømmelsen med knusende<br />
ro.<br />
– Jeg kjente meg veldig glad inni<br />
meg da jeg så filmen, sa Olsen.<br />
Alexander Prebensen var en av<br />
flere som fikk besøk av foreldre og<br />
familie.<br />
– Vi er usigelig takknemlige for at<br />
Alexander får bo hos Signo i Andebu<br />
og være en del av Maximus. Du får<br />
ikke makan til dette tilbudet noe sted<br />
i landet, mener Anne Prebensen.<br />
– Maximus får frem ting hos ham<br />
som vi ikke greier, de ser mulighetene<br />
vi ikke trodde fantes, sier pappa Chris<br />
Prebensen.<br />
Ambassadører<br />
Etter filmen takket Signos nye<br />
generalsekretær, Berge-Andreas<br />
Steinsvåg, for at musikerne ville dele<br />
så åpent fra livene sine. Han sørget<br />
også for at alle bidragsyterne fikk<br />
en blomsterbukett hver. Andebus<br />
ordfører, Bjarne Sommerstad fortalte<br />
hvor stolte han og bygda er av<br />
Maximus.<br />
– Dere er en del av oss og dere er<br />
fine ambassadører for kommunen<br />
vår, proklamerte Sommerstad og<br />
overrakte en blomsterbukett til Jon<br />
Kirkebø Rosslund.<br />
4. Maximus: (f.v) Monika Riise Nystuen,<br />
Ivar Bjerkenes, Linda Engen, Kjetil<br />
Eggen, Svein Arne Olsen, Alexander<br />
Prebensen, Lasse Bartnes, Kari Anne<br />
Nordmark, Tine Klowning og Jon<br />
Rosslund (bak) foran Maximus nye<br />
logo<br />
Lokale filmskapere<br />
Det er Gaute Rørvik Rosslund og<br />
Erling Vinje-Christensen fra det<br />
vestfoldbaserte filmselskapet<br />
Funken som har laget filmen.<br />
Dette er deres første offisielle<br />
produksjon. I dokumentarfilmen<br />
følger vi musikerne i Maximus<br />
i øvingsrommet og på scenen,<br />
publikum får følge musikerne på<br />
landeveien og kommer tett på<br />
utøverne. Jon Rosslund binder det<br />
hele sammen ved å fortelle hvordan<br />
døve har glede av musikk og hvordan<br />
han jobber med bandet. <br />
6. Lederen i Maximus, Jon Rosslund,<br />
bruker lyssignaler for å kommunisere<br />
med bandmedlemmene<br />
<br />
SignoFOLK <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong> side 31
Retur:<br />
Signofolk<br />
Stiftelsen Signo<br />
Postboks 100<br />
Nordstrand<br />
1112 Oslo<br />
Glede<br />
over<br />
livet<br />
Se på smilet til denne<br />
fantastiske damen. Hun<br />
sitter med barnebarnet sitt i<br />
armene. Og gleder seg over<br />
livet. Men hold deg fast, resten av<br />
historien er rystende.<br />
Første gang jeg møtte henne var i<br />
Malawi i 2009. Da var hun enke med<br />
tre barn. Mannen døde av AIDS, og selv<br />
hadde hun HIV.<br />
Den eldste datteren er døvblind<br />
og fikk skoletilbud fra Chisombezi<br />
Deafblind Centre, men moren så ikke<br />
noe håp om en fremtid for henne.<br />
Datter nummer to har polio og<br />
utviklings hemmet. Sønnen er frisk.<br />
Kvinnen og hennes familie har<br />
likevel snudd fortvilelse til håp.<br />
Chisombezi har gitt råd og hjelp.<br />
Kvinnen giftet seg på nytt. En<br />
organisasjon i området gav familien en<br />
ku som kan gi inntekter. De har dyrket<br />
tobakk for salg, og i løpet av tre år fikk<br />
de nok inntekt til å bygge nytt hus.<br />
Dette året har imidlertid gitt<br />
familien noen tøffe prøvelser. For andre<br />
år på rad har avlingene sviktet, og<br />
familien går en usikker tid i vente.<br />
Signofolk <strong>nr</strong> 1 - <strong>2016</strong><br />
www.signo.no<br />
www.facebook.com/stiftelsenSigno<br />
Likevel gleder kvinnen seg over<br />
livet.<br />
Da jeg møtte kvinnen igjen i mai<br />
i år, var hun vår veiviser til hjemmet<br />
hvor gutten hennes bodde. Søster<br />
Emma Kulombe, leder på Chisombezi<br />
fortalte at kvinnen hadde blitt<br />
bestemor.<br />
– Gratulerer! Så flott!, sa jeg.<br />
– Nei, det er ikke flott sa søster<br />
Emma. Jeg forstod ikke. Det måtte da<br />
være fint at sønnen hadde fått et barn?<br />
– Dette er barnet til dattera med<br />
polio. Hun har blitt misbrukt, fortalte<br />
søster Emma.<br />
Jeg må in<strong>nr</strong>ømme at jeg ikke fikk<br />
så mye med meg da vi besøkte guttens<br />
familie. Mine tanker var andre steder.<br />
Foto: Kenneth Verngård<br />
Noen ganger er det vanskelig å se<br />
det, men dette er en historie om håp.<br />
Kvinnen med HIV, med en<br />
datter som har døvblindhet, med<br />
en annen datter som har polio og<br />
utviklingshemming, med et barnebarn<br />
som er for tidlig født og er et resultat<br />
av overgrep, og med matmangel som<br />
banker på døra.<br />
Signo skal samle inn penger for å<br />
bidra til at familien og mange andre<br />
familier i Malawi skal få hjelp til å klare<br />
seg gjennom de vanskelige månedene<br />
som venter. Der kan du bidra til å spre<br />
håp.<br />
SignoTANKER<br />
av Kenneth Verngård<br />
rådgiver, Internasjonal avdeling