rapport 2015:4
641aa6d88d
641aa6d88d
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Modeller og metoder for inkludering<br />
av barn i familieterapi<br />
Tittelen på dette kapitlet - «modeller og metoder<br />
for inkludering av barn i familieterapi»- kan synes<br />
underlig. Er ikke barns tilstedeværelse en forutsetning<br />
for familieterapi? Mange familieterapeuter vil<br />
mene det. I praksis inkluderes barn likevel i liten grad<br />
i det terapeutiske arbeidet som gjøres i familievernet i<br />
Norge. Dette er bakgrunnen for at Barne-, ungdoms-,<br />
og familiedirektoratet har ønsket denne kunnskapsgjennomgangen<br />
av tilnærminger til inkludering av<br />
barn i familieterapi.<br />
Bakgrunnen for å inkludere barn i familieterapi kan<br />
være individuelle problemer hos barn, samspillsvansker<br />
i familien eller utfordringer i relasjonen<br />
mellom foreldre som involverer omsorg for barn.<br />
Barn deltar i terapeutiske samtaler i et bredt praksisfelt<br />
som består av individual-, familie- og gruppeterapeutiske<br />
intervensjoner. Dette kapittelet vil kun beskrive<br />
en liten del av dette store terapeutiske feltet, nemlig<br />
familieterapi. Formålet her er avgrenset til å beskrive<br />
modeller og metoder for hvordan barn kan delta i<br />
familieterapeutisk behandling. Dette er likevel et stort<br />
tema. Fordi dette temaområdet i liten grad er eksplisitt<br />
beskrevet i litteraturen vil en systematisering av denne<br />
kunnskapen ikke kunne være uttømmende, men være<br />
gjenstand for valg med tanke på hvilke områder som<br />
er mest sentrale for formålet med dette kapittelet.<br />
Begrepet familieterapi brukes på ulike måter [123,<br />
124]. I dette kapitlet definerer vi familieterapi som<br />
intervensjoner der foreldre og barn er til stede i<br />
behandlingsrommet på samme tid, og som intervensjoner<br />
der individuelle samtaler med barn foregår i<br />
kombinasjon med familiesamtaler. Dette innebærer at<br />
systemiske intervensjoner som er rettet mot omsorgspersoner<br />
uten å involvere barn direkte, slik som<br />
foreldreveiledning, ikke er inkludert i definisjonen som<br />
legges til grunn her.<br />
Barnets deltagelse i kliniske familiesaker synes å følge<br />
en av tre overordnede tilnærminger:<br />
1. barnet inviteres til å delta sammen med<br />
foreldrene gjennom hele terapiforløp,<br />
2. barnet inviteres til å delta i en kombinasjon av<br />
familiesamtaler og individuelle samtaler, eller<br />
3. barnet inviteres til individuelle samtaler som<br />
finner sted parallelt men adskilt fra samtaler med<br />
foreldre.<br />
Forståelsen av barnets rolle i familieterapi varierer<br />
mellom terapeutiske modeller, og ut ifra hvilken fase av<br />
et behandlingsforløp man er i. Formålet med barnets<br />
tilstedeværelse kan være å hjelpe barnet til å dele<br />
sin opplevelse, å utvikle ny mening eller samforståelse<br />
mellom barn og foreldre, å etablere utviklingsstøttende<br />
dialoger mellom barn og foreldre, å endre<br />
sam handlingsmønstre, å utvikle nye ferdigheter eller<br />
kombinasjoner av dette, for å nevne noen. Dette vil bli<br />
beskrevet nærmere under presentasjonen av de ulike<br />
modellene.<br />
To overordnede tradisjoner gjør seg gjeldende i<br />
familie terapifeltet. Systemiske og sosial-konstruksjonistiske<br />
tilnærminger har, på den ene siden, inspirert<br />
til en vital og kreativ praksis som har hatt fokus på<br />
teori og hva som er virksomt i terapi. Disse tilnærmingene<br />
har i liten grad vært standardiserte, selv om<br />
utviklingen av en systemisk familieterapeutisk manual<br />
har gitt nye muligheter for systematisering av praksis<br />
[125]. På den andre siden finner man mer empirisk<br />
orienterte modeller som er direkte knyttet til standardiserte<br />
og manualbaserte prosedyrer [123, 126]. Når<br />
det gjelder evidensgrunnlag for de ulike familieterapeutiske<br />
tilnærmingene er de mindre standardiserte<br />
tilnærming ene, naturlig nok, underrepresentert i<br />
den kvantitative empiriske evalueringslitteraturen.<br />
Ulike syn på hvilken type kunnskap som er nyttig for<br />
praksisfeltet gjør seg også gjeldene [127]. For å bidra til<br />
at begge disse overordnede tradisjonene i familieterapifeltet<br />
inkluderes i denne presentasjonen har vi også<br />
lagt erfaringsbasert kunnskap fra den kliniske litteraturen<br />
til grunn. Denne type artikler kan forståes ut ifra<br />
en hermeneutisk kunnskapsforståelse[128].<br />
Rapport <strong>2015</strong>:4 • Folkehelseinstituttet 45