rapport 2015:4
641aa6d88d
641aa6d88d
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
BOKS 3: Forslag til forskere (Spratling, 2012)<br />
• Skap relasjon til barnet<br />
• Gi barnet mulighet til å snakke fritt om sine<br />
opplevelser og til å lede intervjuet<br />
• Vær kreativ, lekende og lik barnet<br />
• Få hjelp av en barne-ekspert for å skape<br />
utviklingsmessig tilpassede intervjuguider<br />
• Utarbeid flere intervjuguider tilpasset<br />
forskjellige utviklingsnivå<br />
• Bruk kreativitet og lek for å forbedre intervjuet<br />
• La barnet skrive og tegne som del av intervjuet<br />
• Vurder hvor intervjuet skal finne sted og hvem<br />
som skal være til stede<br />
• Ha kunnskap om barnets utviklingsnivå<br />
• Vurder påvirkning av foreldres tilstedeværelse<br />
gjennom intervjuet<br />
• Få barnets samtykke til å delta i studien<br />
• Vær oppmerksom på samtykke og<br />
konfidensialitet<br />
Det understrekes at det er barna selv som skal<br />
bestemme om de vil delta eller ikke. Formålet bør<br />
derfor beskrives tydelig i et barnevennlig språk og<br />
med bruk av konkrete begreper.<br />
Innenfor kvalitativ forskning understrekes språk ets<br />
begrensninger [114]. Å tilnærme seg barnas<br />
opp levelser og perspektiver gjennom intervju (med<br />
diskursivt perspektiv) krever refleksjon rundt relasjonen<br />
mellom barnets språk og den sosiale og<br />
kulturelle konteksten barnet lever i. Barn ser ut til å<br />
ha sine egne samtaleprinsipper som er mer enn bare<br />
en enklere versjon av voksnes. Blant annet bruker<br />
barn oftere ikke-verbal kommunikasjon og stillhet<br />
som kommunika sjonsformer [59]. En viktig del av<br />
intervju prosessen er å være oppmerksom på følelser<br />
og nyanser i kommunikasjonen og være klar over hva<br />
som ikke blir sagt [114]. Barn benytter seg også mer<br />
av det som kan kalles relasjonell rasjonalitet heller<br />
enn logisk rasjonalitet, noe som kan komplisere skillet<br />
mellom åpne og lukkede spørsmål [115]. Barnets<br />
responser begrenses av hva de tror intervjuer ønsker<br />
og forventer.<br />
Forskeren bør ha tenkt nøye gjennom hvilke temaer<br />
som skal tas opp, men intervjuene bør ikke struktureres<br />
for mye. Generelt anbefales det å ha en fleksibel<br />
intervjuguide som minner intervjueren på hovedtemaene.<br />
Intervjuene bør ut over dette kunne endres<br />
og styres på bakgrunn av den informasjonen barna<br />
gir [31]. Intervjuet bør ligne en vanlig samtale og ikke<br />
har form av et avhør [59]. Man kan sammenligne det<br />
kvalitative intervjuet med det Jean Piaget kalte for<br />
“méthode clinique”. Barnets svar på hvert spørsmål gir<br />
retning til og bestemmer hva forskeren skal fortsette<br />
å spørre om [32, 61]. Intervjuformen gjør det mulig å<br />
følge barna inn i temaer som er viktige for dem [48].<br />
Forskeren må likevel sørge for at de oppsatte tema i<br />
intervjuguiden blir dekket [61]. Noen har argumentert<br />
for at en helt åpen struktur bør brukes (for eksempel<br />
«grounded theory»). Men dette innebærer risiko for<br />
at emner av interesse aldri kommer opp. Solberg<br />
viser gjennom en beskrivelse av to intervjuer hvordan<br />
forskeren, ved å være oppmerksom på relasjonen og<br />
sin egen språkbruk, kan guide intervjuet på måter som<br />
inviterer heller enn overstyrer informanten [32].<br />
Som verktøy for å komme gjennom bestemte temaer<br />
benyttes ofte en narrativ tilnærming. Det innebærer<br />
at barnet bes om å beskrive spesifikke aktiviteter,<br />
hendelser eller historier fra sitt liv [31, 48]. Slike narrativer<br />
åpner for at forskeren kan stille mer spesifikke<br />
spørsmål knyttet til det barnet forteller. Et eksempel på<br />
en narrativ tilnærming som brukes er det som kalles<br />
livsformintervju [116]. Her bes barn om å beskrive og<br />
fortelle om aktiviteter og hendelser fra det øyeblikket de<br />
står opp om morgenen til de går til sengs om kvelden.<br />
Slike intervju er blitt brukt med barn ned i 4-årsalderen.<br />
I slike intervju er det tiden som er det strukturerende<br />
elementet i samtalen [32]. En lignende tilnærming, som<br />
antas å passe for ungdom, er historier som involverer<br />
hele livshistorien til barnet [117]. Forskeren skal guide<br />
og hjelpe barnet til å rekonstruere sine liv.<br />
I et kontekstualistisk perspektiv er man opptatt av<br />
at barnet må ha tid etter en hendelse for at historien<br />
skal skapes. Dette står i kontrast til en rettslig kontekst<br />
hvor man prøver å ha samtale med barnet så raskt som<br />
mulig etter en hendelse for å få en mest mulig riktig<br />
beskrivelse. På samme måte vil man ikke i kvalitative<br />
intervju være så opptatt av nøyaktighet. At det barna<br />
sier er inkonsistent eller at det gis forskjellige svar er<br />
ikke av stor betydning.<br />
4.3 Intervjuer er en med-konstruktør<br />
av mening<br />
Det er ikke barnet alene som konstruerer sine historier<br />
og skaper mening i dem, her spiller også intervjuer<br />
en viktig rolle [32]. Intervjuet er en form for sosial<br />
interaksjon hvor mening konstrueres i interaksjonen<br />
40<br />
Rapport <strong>2015</strong>:4 • Folkehelseinstituttet