rapport 2015:4
641aa6d88d
641aa6d88d
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
I en samtale eller et intervju med barn er det viktig å<br />
huske på skillet mellom to forskjellige måter barnet<br />
kan hente frem minner til bevisstheten på: gjenkjenning<br />
og fri fortelling (gjenkalling). Gjenkjenning<br />
viser til at barnet husker noe eller refererer til noe<br />
etter å ha fått en relevant ledetråd. Ved gjenkalling<br />
snakker barnet fritt om et gitt tema eller hendelse,<br />
oftest som respons på generelle åpne spørsmål eller<br />
invitasjoner. Det er stor enighet i feltet om at selv små<br />
barn (4 år) vil gi nøyaktige og riktige <strong>rapport</strong>er i møte<br />
med en samtaleform som unngår spørsmål knyttet til<br />
gjenkjenning [13, 23, 27, 28]. Barnet blir tvunget til å<br />
hente informasjonen fra hukommelsen og sjansen for<br />
å blande detaljer fra forskjellige hendelser, for å blande<br />
kilder og for å motsi seg selv blir lavere. Spørsmål<br />
basert på gjenkjenning vil oftere gi et svar, men øker<br />
sannsynligheten for feilaktige svar og kan også påvirke<br />
barns responser på spørsmål som stilles senere [13,<br />
29]. Barn har en tendens til å si enten ja eller nei uten<br />
å tenke seg om [23], og til å respondere bekreftende<br />
på ledende spørsmål [13]. Barn kan være opptatt av å<br />
tilpasse seg det de tror den voksne eller situasjonen<br />
forventer [19] og gi de svarene de tror de voksne er<br />
ute etter. Barn vil også kunne gi uriktige svar i møte<br />
med åpne spørsmål, spesielt i tilfeller der de opplever<br />
press på å gi informasjon de er usikre på.<br />
1.3 Barns ønske om og mulighet til<br />
å fortelle<br />
Barns evner er komplekse og samspillet mellom<br />
barnets egenskaper påvirker hvordan barnet fremstår i<br />
en samtale [11]. Men selv om barnet har den kognitive<br />
og verbale kompetansen som trengs i en samtale, er<br />
det ikke sikkert at barnet snakker. Det kan være flere<br />
grunner til at et barn ikke ønsker å delta i en samtale,<br />
eller ikke svarer på spørsmål. Det kan ha den enkle<br />
forklaring at barn ikke liker å snakke med fremmede.<br />
Små barn resonnerer bedre i en samtale med noen<br />
de kjenner, i kjente omgivelser og om kjente temaer<br />
[30]. Også andre faktorer kan påvirke barns ønske<br />
om å snakke, blant annet temaet eller opplevelsene<br />
man skal samtale om. For mange barn kan det være<br />
vanskelig å snakke om emosjonelt ladede temaer eller<br />
traumatiserende opplevelser eller å avsløre privat,<br />
smertefull eller pinlig informasjon [31], selv om det<br />
også påpekes at bekymringen for at barn kan bli<br />
opprørt av å snakke om vanskelige tema kan være<br />
overdrevet [32]. Barn under 6 år vil kanskje holde<br />
tilbake informasjon om ubehagelige opplevelser fordi<br />
de ikke vil vekke negative responser fra den voksne<br />
[31]. Mange barn har ikke trening i å snakke om følelser<br />
og har problemer med å beskrive sine følelser verbalt.<br />
Spesielt gutter kan ønske å maskere negative følelser.<br />
En mer kontroversiell forklaring er at barnet ikke<br />
snakker om traumatiserende hendelser som følge av<br />
fortrenging eller dissosiering av minner [24]. Engstelige<br />
eller sjenerte barn kan noen ganger unnlate å<br />
svare på spørsmål fordi de er redde for at de ikke<br />
skal klare det, eller bare fordi de er sjenerte [33]. Barn<br />
som har vokst opp med god utviklingsstøtte fra sine<br />
omsorgspersoner vil fremstå tryggere og mer sosialt<br />
deltakende enn barn som har mottatt lite slik relasjonell<br />
utviklingsstøtte (45). Andre årsaker til at barnet<br />
ikke vil snakke kan være forbundet med skam, frykt,<br />
mangel på tillit til den voksne, press eller trusler fra<br />
foreldre eller andre. Sosiale og emosjonelle bånd er<br />
sterkere i barndommen enn noen gang senere i livet<br />
[33]. Barnet er en del av et større familiesystem preget<br />
av gjensidighet, avhengighet, lojalitet og tilhørighet.<br />
Det er derfor stor sjanse for at barn vil være preget av<br />
sitt avhengighetsforhold til foreldrene i en samtale.<br />
Dette kan gjøre det vanskelig for barnet å uttale<br />
seg, spesielt dersom samtalen omhandler noe som<br />
involverer foreldrene [34]. Barn kan være trukket inn i<br />
konflikter mellom foreldre og være fanget av forskjellige<br />
syn eller interessekonflikter mellom de personene<br />
som betyr mest for dem i livet. Barn kan ønske å<br />
beskytte og hjelpe sine omsorgspersoner. I slike situasjoner<br />
kan barn være ambivalente eller i tvil om hva<br />
de skal si. Da kan hensynet til ikke å gjøre ting verre<br />
forklare den tausheten som hjelpere støter på hos barn<br />
i noen saker, ikke minst ved påstander om omsorgssvikt,<br />
rusmisbruk, voldelige og overgripende handlinger<br />
fra foreldre og uforenlige oppfatninger mellom<br />
mor og far om skilsmisseløsninger.<br />
1.4 Barns sårbarhet for suggesjon<br />
Noen ganger forteller barn usannheter. Det at<br />
barn forteller ting som ikke er sanne handler ikke<br />
nød vendigvis om bevisst å fortelle en løgn, men mer<br />
om at barn er mottakelige for suggesjon [se oppsummeringer<br />
6-8, 16, 22, 23, 28, 35-39]. Begrepet barns<br />
suggestibilitet refererer, slik det vanligvis brukes, til i<br />
hvilken grad barnets innkoding, lagring, gjenhenting<br />
og <strong>rapport</strong>ering av opplevelser påvirkes av forskjellige<br />
indre og ytre faktorer [40]. På bakgrunn av denne<br />
definisjonen kan barnet ha kunnskap om hva som<br />
skjedde i en gitt situasjon, men unnlate å <strong>rapport</strong>ere<br />
dette som følge av motivasjonelle faktorer som press<br />
fra intervjuer eller foreldre. Noen antar at den feilaktige<br />
informasjonen inkorporeres i barnets eksisterende<br />
minner og at barnet selv oppfatter sine svar<br />
som genuine (falske minner) [41, 42]. Det er ikke lett<br />
å forutse hvilke barn og i hvilke situasjoner barn vil<br />
respondere på suggesjon. Studier har vist store individuelle<br />
forskjeller, også blant barn på samme alderstrinn.<br />
Ofte kan barna være påvirket i en retning før de<br />
20<br />
Rapport <strong>2015</strong>:4 • Folkehelseinstituttet