SEREMONIERserveres på, og de løste seg opp! Mendagen opprant i strålende sol, og det luktetfriskt i all den grønne frodigheten.Om usikkerheten rundt været lå under, føltede trygghet overfor selve seremonien.STØTTESPILLEREHver gang planene ble endret, var det åkontakte organisasjonssekretæren. –Etteren fire-fem ganger kviet vi oss til å ringe,men hun var alltid like koselig og rolig. Ogda hun påpekte: -Det er jo deres store dag!følte vi oss trygge. Hun burde nesten havært gjest, hun husker sikkert de to jentenesom aldri fikk bestemt seg, ler de.Det neste møtet med <strong>Human</strong>-<strong>Etisk</strong> <strong>Forbund</strong>var vigsleren. Fra første møte opplevde deham som en trygg leder å forholde seg til,noe som hjalp betraktelig mot nervøsiteten.-Vi hadde en brainstorming der vi la framhvem vi er; med alle våre tanker, idéer ogønsker for vielsen. Han satte straks satte igang med å organisere innspillene, og forklartetydelig hva han ville ta med i bryllupstalen,og hvorfor.Sammen med vigsleren foretok de befaringpå vigselstedet, der de gikk gjennom plassering,hva de skulle gjøre og rekkefølgeunder vielsen. –Vigsleren var hele tidenaktiv og veiledet oss i forhold til våre ønsker;nesten som en produsent som ser dethele ovenfra. Av det ble vi trygge, og følteat vi kunne konsentrere oss om å nyte øy-10 MEDLEMSBLAD FOR HUMAN-ETISK FORBUND – VESTFOLD • TELEMARK • BUSKERUD www.human.no
SEREMONIERebikket vi sto overfor. Positivt var det ogsåat han var tilgjengelig hele tiden før vielsen,det var bare å kontakte ham om de haddebehov for det, forteller de.Med levende musikk ble seremonien enkel,høytidelig og stemningsfull.Etter forslag fra vigsleren bletalen delt i to, med en sang imidten av felles betydning forparet. – At ikke hele talen kompå en gang gjorde det ble letterebåde for gjestene og osså konsentrere oss om det somble sagt. Det var heller ingenvanlig bryllupstale, men noesom handlet om oss. Det vi erkom igjen i det som ble sagt,vi følte virkelig at det var vårtbryllup! samstemmer de.På forhånd følte Elin og Karenat de sto foran en helt ukjentprosess. -Da var det godt å ha med segtrygge støttespillere; noe vi følte fra førstemøtet med organisasjonen til gjennomførtvielse. Og våre store og ville planer blesnevret ned til noen fantastiske, gyldne øyeblikk,stråler de to jentene.HØYTIDELIGHvorfor valgte dere å vie dere <strong>Human</strong>istisk,undrer journalisten. -I utgangspunktet er vijo litt utradisjonelle, samstemmer paret ogser på hverandre. -Vi ville gi hverandre detløftet en vielse innebærer, og å få det til slikvi hadde lyst til innenfor visse rammer.De ønsket seg en fri seremoni, men med tydeligkrav om høytidelighet. -Vi var innomkirkelig vielse, ved ambassader og på Tinghuset,men en vielse på et kontor fristetikke. Jeg begynner å forstå at prosessen harvært lang og vidløftig. – Av folk hadde vihørt at <strong>Human</strong>-<strong>Etisk</strong> <strong>Forbund</strong> arrangererhøytidelige seremonier med personligetaler. Og i ettertid ville vi ikke ha byttet mednoe, konkluderer ekteparet.Bestemor kommer hjem med lille VictorMandius. -Han har så mange å bli kjentmed, forteller hun, og antyder nok et momentfor å bosette seg i Kragerø, med familieog venner i nærheten.Allerede i fjor høst fikk Elin jobb som psykiatrisksykepleier ved Kragerø sykehus.Karen holdt på med innspurten i ergoterapiterapiutdanningen.For å få være sammenfra starten av, startet Elin svangerskapsermisjonenfør fødselen,og reiste til Oslo for å føde. Nåfortsetter hun ut sin egen svangerskapspermisjon,og tar Karensetterpå. Karen har fått et vikariatsom ergoterapeut, og holder påmed kjøreopplæring.-I Oslo gikk trikken utenfor vinduet.Her har vi fått et stabilt ogrolig liv, noe også Victor merker,som roer seg mer her, avslutterElin og Karen. Paret betegner segsom heldige, med fast holdepunkti en rolig småby, og anledning til åbenytte seg av storbyens mulighetergjennom venner som bor der.Livet den lille familien er i ferd med å skaperimer godt med vigslerens ord: -Bryllupsfestener ikke slutten på historien, men entid for å stoppe opp og vite at dere er på riktigvei. Så kan dere gå videre etterpå, sammen.For eventyret om Karen og Elin har ganskeså nylig begynt. I virkeligheten.www.human.no MEDLEMSBLAD FOR HUMAN-ETISK FORBUND – VESTFOLD • TELEMARK • BUSKERUD 11