Hr. Gjert, som end lever i Almuens Minde - Tekstforlaget
Hr. Gjert, som end lever i Almuens Minde - Tekstforlaget
Hr. Gjert, som end lever i Almuens Minde - Tekstforlaget
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
132<br />
Prekestolen og lydhimlingen i Holt kirke.<br />
Den vakre prekestolen i Holt kirke ble gitt <strong>som</strong> gave til menigheten av sogneprest<br />
<strong>Gjert</strong> Davidssøn Faye i 1747. Både den og lydhimlingen (over) er nærmere omtalt<br />
i jubileumsboka for Holt kirke, <strong>som</strong> kom ut tidligere i høst. Prekestolen har malerier<br />
av de fire evangelistene Matteus, Markus, Lukas og Johannes. Legg merke til dua<br />
<strong>som</strong> henger ned fra lydhimlingen. Den symbolisereer Den hellige ånd. ØB.
“<strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong>, <strong>som</strong> <strong>end</strong> <strong>lever</strong> i <strong>Almuens</strong> <strong>Minde</strong>”<br />
AV JAN FAYE BRAADLAND<br />
Født og oppvokst i en rik Bergensfamilie på slutten av 1600-tallet, oppholdt seg i<br />
København under den store pesten i 1711 og var student ved Københavns Universitet<br />
på Holbergs tid, var i Hans Kgl. Majestets tjeneste <strong>som</strong> skipsprest i den dansknorske<br />
orlogsflåte på slutten av Den store nordiske krig under Tordenskiold... Denne<br />
nærmest eventyraktige karrieren tilhører “<strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong>”, eller bedre kjent <strong>som</strong> den<br />
fargerike og velstå<strong>end</strong>e sognepresten til Holt fra 1720-47, <strong>Gjert</strong> Davidsen Faye<br />
(1691-1747). 1<br />
Faye-familiens gåtefulle opphav<br />
Ifølge familietradisjonene skal Faye-familien ha kommet fra Frankrike, hvor slektsnavnet<br />
er kjent mange steder helt fra 1100-tallet. Om den dansk-norske familiens stamfar,<br />
Marcus Faye, <strong>som</strong> kom via Orknøyene og tok borgerskap i Bergen 10. mai 1642, sier<br />
familesagnet at han skal ha vært av patrisisk adelsslekt og utvandret under hugenottforfølgelsene<br />
til Skottland i 1628. Spørsmålet om slektens opphav har siden opptatt alle<br />
generasjoner Fayer i Norge, men det finnes fortsatt ingen pålitelige kilder <strong>som</strong> kan<br />
dokumentere eller avkrefte tradisjonen om en forbindelse eller avstamming fra franske<br />
hugenotter.<br />
Stamfaren må være den Marcus <strong>som</strong> ved koppskattmanntallet i Bergen 1645-46<br />
betalte 1 rdr i skatt for seg og sin ukjente kone. 2 De bodde da i 13. rode (Domkirkesoknet).<br />
I hus- og formuestakseringen samme år står Marchus kipper oppført med et<br />
hus verdt 300 dlr. 3 Det skal ha ligget “Jmod Munsterpladzen” (seinere Engen). Ved<br />
hus- og formuestakseringen 1657 finner vi ikke Marchus kipper/Phej/Faye.<br />
Undersøkelser i den senere tid kan muligens kaste nytt lys over familiegåten. Flere<br />
forhold peker i retning av at stamfaren simpelthen kan stamme fra en kjent orknøyisk<br />
familie, slekten Fea of Clestrain, eller være inngiftet i samme. Da Marcus Faye kom til<br />
Bergen, ble han i borgerboken registrert under navnet “Marckus Phej, kipper, Orknøerne”.<br />
Den nyankomne skipperen fra Orknøyene skrev neppe selv sitt navn inn i borgerboken.<br />
Det gjorde sikkert byskriveren og stavet navnet <strong>som</strong> han hørte det. På gammelskotsk<br />
uttales Fea <strong>som</strong> “fei”. Når det gjelder Fea-navnet på Orknøyene, <strong>som</strong> etymologisk<br />
nok kommer av det gammelnorske fjall (engelsk hill, trolig her i betydningen<br />
bakke, ås), er dette kjent i navnevarianter <strong>som</strong> Fia, Feaw, Faw, Phea m.fl. Det er uten<br />
tvil grunn til å anta at det kan finnes et geografisk og familiemessig sammenfall mellom<br />
1<br />
Han var for øvrig far til sogneprest og prost i Tromøy og Østre Moland, Andreas Faye (1727-92)<br />
og oldefar til den mer berømte sognepresten til Holt fra 1833-60, Andreas Faye (1802-69).<br />
2<br />
Digitalarkivet: Polltax for Bergen 1645<br />
3<br />
Digitalarkivet: Property assessment for Bergen 1645<br />
133
Faye-familiens dansk-norske stamfar og Fea of Clestrain. De nære historiske forbindelsene<br />
mellom Norge og Orknøyene, handelsforbindelsene i Nordsjøen med hansabyen<br />
Bergen og en relativt stor innvandring til Hordaland fra Orknøyene på 1600-tallet er<br />
også forhold <strong>som</strong> er med på å styrke Orknøy-sporet når det gjelder Faye-familiens<br />
opphav. Orknøyene og Shetland var norske frem til 1469, men svært mye tyder på at<br />
Orknøyene fungerte <strong>som</strong> en del av det bergenske nærområdet opp til 1660. Språket på<br />
Orknøyene var den norsklign<strong>end</strong>e dialekten “norn” helt inn på 1700-tallet.<br />
Forbindelsen Phej-Fea, styrkes også av en forretningskorrespondanse mellom en bror<br />
av <strong>Gjert</strong> Davidsen Faye, kjøpmann Hans Davidsen (1681-1720) i Bergen og forretningsmannen<br />
David Traill på Orknøyene, <strong>som</strong> var inngiftet i Fea-familien. I et forretningsbrev<br />
datert 29. juni 1707 4 undertegner Hans Davidsen seg <strong>som</strong> “Your Loving<br />
Cussine”, men det mest bemerkelsesverdige er kanskje at han inne i den gotiske D’en<br />
av patronymet skriver “Fea” med bitte små, snirklete bokstaver. Dette må indikere at de<br />
to er fettere eller tremenninger og at det er en familieforbindelse mellom dem. Nå kan<br />
det også ha seg slik at Hans Davidsen Faye muligens er en halvbror av <strong>Gjert</strong> Davidsen<br />
Faye, etter<strong>som</strong> han er født i 1681 og faren David Marcussen trolig ble gift for andre<br />
gang med Elisabeth Messing i Bergen 11. januar 1682. 5 David Marcussen Fayes første<br />
kone er ukjent og kan med andre ord ha vært en Fea eller Traill fra Orknøyene.<br />
De tidligste Fayer i Norge brukte kun patronymer i skriftlige kilder. Den første<br />
dokumenterte bruk av Faye-navnet, slik vi kjenner det i dag, ble benyttet av Hans og<br />
<strong>Gjert</strong>s bror, skipperen Robert Davidsen Faye (1687-1721), da han søkte Kongen om<br />
inngåelse av ekteskap med Maren Pedersdatter i et brev datert Bergen, 15. oktober<br />
1711. 6 Det relativt store innslaget av engelskspråklig litteratur i <strong>Gjert</strong> Davidsen Fayes<br />
rikholdige boksamling og hans forretningsforbindelser i England er også med på å<br />
styrke Orknøy-sporet og en tilknytning til De britiske øyer.<br />
Skrivemåtene av navnet på vår hovedperson er også egnet til forvirring. Det er derfor<br />
valgt normalisert i teksten til <strong>Gjert</strong> Davidsen Faye. De ulike navnevariantene er imidlertid<br />
bevart der det siteres direkte fra originalkilder. Følg<strong>end</strong>e varianter av navnet er<br />
funnet i kildematerialet:<br />
4<br />
134<br />
Gerhardus Davidis<br />
Geert Davidsøn Faje<br />
Gerdt Faje<br />
Geert Davidssen Faÿe<br />
Gert Davidsen Faÿe<br />
<strong>Gjert</strong> Davidsen Faye<br />
<strong>Gjert</strong> Davidsson Faye<br />
Gierth Fhaie<br />
Gerhard Faie<br />
Gerhard Davidsen Faye<br />
The Orkney Archives, Kirkwall: Reference D14/2/13 [Traill family letters]<br />
5<br />
Riksarkivet i Oslo: Domkirken, Bergen, Kirkebok MINI nr. A6(1) 1663-1683, Trulova 1663-1683,<br />
Fol. 79a.<br />
6<br />
Aust-Agder-Arkivet, Ar<strong>end</strong>al: Fayes familiearkiv I 18
Geert Fay<br />
Giert Faye<br />
Gert Davidsøn Faye<br />
Giært Faye<br />
Ifølge Norsk personnamnleksikon følger det maskuline navnet <strong>Gjert</strong> etymologisk av den<br />
lavtyske formen (Gert) av Gerhard, et tysk navn, sammenstilt av ledd <strong>som</strong> svarer til<br />
Geir- ‘spyd’ og adjektivet ‘hard’. Navnet er kjent i Norge fra ca. 1300 (Geirardr o.l.),<br />
og var i spredt bruk på 1700-tallet med et visst tyngdepunkt på Sør-Vestlandet. Navnedag<br />
er 19. juli.<br />
Slektstavle med våpenskjold for den dansk-norske familien Faye. Gjengitt etter: Hauch-Fausbøll, Th.<br />
og Hiort-Lorenzen, H.R.: Patriciske slægter, Anden samling, Kjøbenhavn 1911, s. 84.<br />
Oppvekst og skolegang i Bergen 1691-1710<br />
<strong>Gjert</strong> Davidsen Faye ble født i Bergen 3. august 1691 <strong>som</strong> barn nummer seks i rekken<br />
av en søskenflokk på i alt ti. Foreldrene var David Marcussen Faye (død 1718), sønn av<br />
Marcus Faye, og Elisabeth Messing (død 1725), datter av Giert Messing. Ifølge Bergen<br />
borgerbok ble faren skipper 18. november 1680 og senere en ansett, formu<strong>end</strong>e kjøpmann<br />
og grunneier i byen. Under Bergens handelsflåte 1688 sto han oppført både <strong>som</strong><br />
eier og skipper av skipet Anna Catrine under “4de sort Def. & Exemptions Schibe. 5<br />
mand, schipper, styrmand og 1 dreng”, 8 og i tollregnskapet for Bergen 1690 <strong>som</strong><br />
skipper på samme skip. 9 I 1689 betalte han for seg selv, sin kone og deres tre barn 2 rd.<br />
7<br />
Det mest brukte våpenskjoldet i den norske gren av familien; den danske benyttet et annet<br />
skjold.<br />
8<br />
Digitalarkivet: Bergens handelsflåte 1688 ©Frode Ulvund<br />
9<br />
Riksarkivet i Oslo: GTK, Tollregnskaper, Bergen A, eske 5, blad av tollbok 1690, s. 248b<br />
135
i koppskatt, beligg<strong>end</strong>e i rode 13 (Domkirkesoknet). 10 I tillegg hadde husholdningen<br />
både “amme” og “pige”. Da David Marcussen Faye døde, ble det ringt for ham dagen<br />
før begravelsen i Mariakirken og den 17. januar 1718 “udj Domkiercken begraven<br />
ringed med alle kl.”. 11 Ved skiftet etter ham, <strong>som</strong> ble åpnet 12. februar 1718, mens<br />
“<strong>Hr</strong> Gerdt” var “udj Hans Kongl: Majts Tieneste”, er det oppgitt at han ved sin død var<br />
bosatt i “Strandgaden, Søndre Almænding” i Bergen. Både skiftet etter ham og enken<br />
Elisabeth Messing 21. februar 1725 vitner om velstå<strong>end</strong>e borgere og at det ble fordelt<br />
betydelige midler til de arveberettigede. 12<br />
Utover de familiære rammebetingelsene <strong>som</strong> er forsøkt skissert ovenfor, finnes få<br />
konkrete opplysninger om <strong>Gjert</strong> Davidsen Fayes barndom og oppvekst i Bergen.<br />
Det er likevel på det rene at han ble “tilligemed sin Broder Marcus oplært i boglige<br />
Kunster” 13 og fikk sin skolegang ved Schola Bergensis Cathedralis, identisk med<br />
Bergen Katedralskole <strong>som</strong> i år feirer sitt 850 års jubileum. Skolens begynnelse<br />
regnes fra 1153, året etter at Norge var blitt egen kirkeprovins. Det ble opprettet<br />
bispeseter i Bergen, Hamar, Oslo, Stavanger og Trondheim med hvert sitt domkapittel.<br />
Ved domkirkene ble det opprettet katedralskoler (cathedra = bispesete).<br />
Det var pavens uts<strong>end</strong>te kardinal, Nicolaus Breakspear, <strong>som</strong> var Bergen Katedralskoles<br />
grunnlegger og <strong>som</strong> selv ble pave året etter. Undervisningen var fra begynnelsen<br />
lagt opp med tanke på geistlig virk<strong>som</strong>het, og det eneste språket det ble<br />
undervist i, var latin.<br />
Den opprinnelige Katedralskolen i Bergen lå på Holmen nær ved der Håkonshallen<br />
ligger i dag. Skolens mest berømte elev, Ludvig Holberg (1684-1754), gikk her før han<br />
ble dimittert til Københavns Universitet i 1702. Skolen lå da på bispegården nord for<br />
domkirken, mens <strong>Gjert</strong> Davidsen Faye høyst sannsynlig var elev ved den gamle “Latinskolen”<br />
i Lille Øvregate <strong>som</strong> ble brukt <strong>som</strong> skolebygning fra 1706-1840.<br />
Student ved Københavns Universitet 1710-14<br />
Av Danske Lov 1683, eneveldets store lovgivningsbedrift, heter det i kapitlet om skolene<br />
at skolemestrene i latinskolene skulle holde øye med de e<strong>lever</strong> <strong>som</strong> var fylt 16 år og<br />
“see grangiveligen til, hvilke der kunne til Gavns lære andre, hvad de selv af deres<br />
studering have lært, og de <strong>som</strong> synes det at kunne giøre og have nået det Mål i deres<br />
lærdom, <strong>som</strong> dem i skolerne foreskrevet er”. Når det var tilfellet, måtte de s<strong>end</strong>e dem<br />
til “Kongens Universitet med et kort og sandfærdigt testimonio om deres forhold til<br />
Skolen”. Det var i denne ånd den snart 20 år gamle Gerhardus Davidis (Faye) i 1710<br />
står oppført <strong>som</strong> immatrikulert iht. Københavns Universitets Matrikel 1667-1740<br />
sammen med en Elias Heltberg, begge under “E schola Bergensi”. Dette året var det i<br />
alt immatrikulert 146 studenter.<br />
10<br />
Digitalarkivet: Poll tax for Bergen 1689<br />
11<br />
Digitalarkivet: Døde i Bergen 1668-1815<br />
12<br />
Statsarkivet i Bergen: Byfoged og byskriver i Bergen, Arvebok No 4 1716-1738, fol. 31 og fol.<br />
171b-172a<br />
13<br />
Faye, Andreas: Bidrag til Holts Prester og Prestegjelds Historie, Ar<strong>end</strong>al 1859, s. 39. Broren er<br />
Marcus Davidsen Faye (1683-1751), cand.theol. 1702, bl.a. sogneprest til Tønsberg Frue Kirke<br />
og St. Laurentii Kirke, stamfar til Tønsberglinjen av Faye-familien.<br />
136
Ved dimittasjonen til Københavns Universitet ble hans preseptor 14 den kjente<br />
universitetslærer og jussprofessor Christian Reitzer (1665-1736) <strong>som</strong> tilhørte kretsen<br />
rundt Holberg. Det heter om Reitzer at han sto i opposisjon til den gamle teologisk-skolastiske<br />
universitetsutdanningen og var en representant for det nye i tiden.<br />
Han doserte først og fremst natur- og folkerett og dansk rett. Dessuten var han kjent<br />
<strong>som</strong> en betydelig boksamler gjennom sine studier og reiser, med et bibliotek <strong>som</strong><br />
rommet ikke mindre enn 17000 bind og var en av Københavns severdigheter. Selv<br />
om han pga. dårlig helse ikke produserte og utga mye selv, hadde han likevel stor<br />
betydning for dansk åndsliv ved å spore opp og fremme andres arbeider. I hans gjestfrie<br />
hjem ved Frue Kirkegaard samlet han mange av de unge <strong>som</strong> kom til å bety noe<br />
i dansk litteratur og vitenskap: Hans Gram, Chr. Falster, Andr. Hojer, Ludvig Holberg<br />
o.a. Han ga dem innsikt og interesse for det nye i tidens vitenskap og kultur,<br />
stilte oppgaver og hjalp dem frem med sin viten, tilgang til sitt bibliotek og egne<br />
opptegnelser. Christian Reitzer var også aktiv i å fremme Holbergs akademiske karriere<br />
ved universitetet.<br />
Det er derfor slett ikke utenkelig at Faye og Holberg, <strong>som</strong> begge var fra Bergen og<br />
Norge, kjente hverandre gjennom Reitzer og <strong>end</strong>og var omgangsvenner. Holberg var i<br />
København og tilknyttet universitetet under mesteparten av Fayes studietid. Etter en<br />
reise i Tyskland ga han ut en kortfattet verdenshistorie, Introduction til de fornemste<br />
Europæiske Rigers Historier (1711). I 1714 ble han utnevnt til ekstraordinær professor<br />
uten lønn, og omtrent samtidig fikk han et lite stip<strong>end</strong> <strong>som</strong> satte ham i stand til å<br />
foreta sin fjerde og lengste utenlandsreise, før han igjen var tilbake i København <strong>som</strong>meren<br />
1716. Først i 1717 ble han utnevnt til professor i metafysikk, 1720 rykket han<br />
opp til professor i latin. Da Holberg 34 år gammel bosatte seg for godt i København,<br />
var han så å si en fremmed i det danske samfunn. Sine barndomsinntrykk hadde han<br />
fra Bergen og norske bygder, og hans åndsform var dannet under påvirkning av den<br />
frieste og djerveste tenkning i samtidens Europa. Han ble en skarp og respektløs iakttager<br />
av danske forhold. Med dette bakteppet påbegynte han i tillegg til sin akademiske<br />
karriere en skjønnlitterær bane under pseudonymet Hans Michelsen, først med det<br />
komiske heltediktet Peder Paars (1719-20), senere bokstavelig talt rant det ut komedier,<br />
topografiske håndbøker, lærebøker i historie og geografi, historiske, religiøse, populærfilosofiske<br />
verker mv.<br />
Studenttilværelsen og forholdene på universitetet på Fayes tid er inngå<strong>end</strong>e skildret<br />
i flere av den berømte komedieforfatterens verker, f.eks. i Erasmus Montanus, hvor Holberg<br />
bl.a. tegner et karikert bilde av samtidens typiske bondestudent: “Jeg kan disputere<br />
på godt latin om hvilken materie, det skal være”, sier Erasmus: “Vil en sige, at<br />
dette bord er en lysestage, så vil jeg forsvare det; vil een sige, at kød eller brød er strå, så<br />
vil jeg og forsvare det; det har jeg gjort mangen gang.”<br />
Både <strong>Gjert</strong> Davidsen Faye og hans oldebarn Andreas Faye hadde et rikholdig utvalg<br />
av Holbergs verker i sine respektive boksamlinger, bl.a. hadde sistnevnte på en bokauksjon<br />
ervervet seg et eksemplar av boken Alminnelig Kirke-Historie (1738) med kommentaren:<br />
“Denne Bog har den Mærkelighed ved sig, at den har tilhørt min Oldefader<br />
14<br />
Preseptor (hist.) = professor <strong>som</strong> student valgte <strong>som</strong> sin personlige rådgiver.<br />
137
Gert Faye”. 15 Andreas Faye hadde<br />
for øvrig en unik samling av<br />
holbergske håndskrifter i sine<br />
samlinger.<br />
Københavns Universitet var<br />
grunnlagt av Christian 1 i 1479<br />
med autorisasjon fra pave Sixtus<br />
4. Det hadde opprinnelig karakter<br />
av en presteskole, der det ble<br />
dosert teologi og kanonisk rett<br />
og med et juridisk, et medisinsk<br />
og et filosofisk fakultet underordnet<br />
det teologiske. En kongelig<br />
forordning i 1629 gjorde eksamen<br />
fra Københavns Universitet<br />
til en betingelse for å få geistlige<br />
embeter. Inntil 1732 var den teologiske<br />
eksamen den eneste embetseksamen<br />
ved Københavns<br />
Universitet. I århundrene frem<br />
til Norge fikk sitt eget universitet<br />
i 1811, var København derfor<br />
den viktigste undervisningsinstitusjonen<br />
for nordmenn. På<br />
Fayes tid lå universitetet fysisk<br />
ved siden av byens hovedkirke,<br />
Vor Frue Kirke.<br />
Kildene om <strong>Gjert</strong> Davidsen Fayes liv <strong>som</strong> student i København er svært spar<strong>som</strong>me<br />
og må stort sett bygge på antagelser og gjetninger. Som andre studenter gikk han<br />
sikkert rundt i svart studenterkappe, fulgte forelesninger i kjølige auditorier, spiste i<br />
trekkfulle studenterspisestuer og bodde sannsynligvis i et av studenterkollegiene i Store<br />
Kannikestræde, <strong>som</strong> brant i den store bybrannen i 1728, på Elers eller Borchs Kollegium<br />
eller Regensen. Han deltok temmelig sikkert i opptogene på kongens fødselsdag<br />
hvert år, og kanskje tjente han til livets brød <strong>som</strong> godt betalt likbærer under det<br />
store pestutbruddet i Københavns gater 1711.<br />
Universitetet bygde på den humanistiske lærdomstradisjonen. Studiene var organisert<br />
<strong>som</strong> en helhet, hvor alle startet med en filosofisk basisutdanning <strong>som</strong> ble avsluttet<br />
med examen philosophicum. Den skulle gi et allment dannelsesnivå, samt gi de nødv<strong>end</strong>ige<br />
kunnskaper i filosofi og klassiske språk for det videre teologiske studium. Om<br />
<strong>Gjert</strong> Davidsen Fayes studier kan med sikkerhet fastslås at han oppnådde Baccalaureus<br />
16 16. mai 1711 og ble uteksaminert <strong>som</strong> cand.theol. 19. februar 1714 med hovedkarakter<br />
laudabilis.<br />
15<br />
138<br />
Faksimile av Holbergs kirkehistorie <strong>som</strong> både har tilhørt <strong>Gjert</strong><br />
Davidsen Faye og hans oldebarn Andreas Faye. Nåvær<strong>end</strong>e<br />
eier: Ragnar Anker Nilsen, Drammen.<br />
Boken tilhører i dag bibliofilen og boksamleren Ragnar Anker Nilsen i Drammen.<br />
16<br />
Baccalaureus = tittel for lavere akademisk grad.
Skipsprest under Den store nordiske krig 1716-20<br />
“Etterat han med Heder havde fuld<strong>end</strong>t sin academiske Løbebane” 17 ble <strong>Gjert</strong> Davidsen<br />
Faye litt over to år senere formelt kallet til skipsprest i den dansk-norske orlogsflåten<br />
under Den store nordiske krig i sluttårene 1716-20. 18 Om dette var basert på<br />
søknad eller beordring, vites ikke. I et brevkonsept til kallsbrev stilet fra Danske Kanselli<br />
til Biskop Christen Willumsen Worm (1672-1737), datert Rensborg 13. mai<br />
1716 og undertegnet av Kong Frederik IV, 19 heter det bl.a.:<br />
V:G:T: Vi give dig hermed allernaadigst til=Ki<strong>end</strong>e, at Vi, efter dit aller=underdanigste<br />
giorte forslag, allernaadigst haver approberet efterskrevne Sex personer nemlig: Adolph And,<br />
Andreas Winding, Geert Davidsøn Faje, Caspar Bruun, Waldemar Christopher Sebbelow oc<br />
Peder Friis til at Være Skibs Præster paa Vores orlogs flode, frem fremt de efter foregaa<strong>end</strong>e<br />
overhørelse saa dygtig, i liv og Levnet saa skikkelig oc af den alder efter Loven befindes, at<br />
dennem Præ=dikke Embede kand betros, oc haver du derfor samme eller saa mange af dem<br />
<strong>som</strong> kunde behøves da til Præster at ordinere, saa <strong>som</strong> Vores aller=naadigste Villie oc herhos er,<br />
at i fald der enten maatte findes andre ordinerede Skibs= oc Felt Præster, <strong>som</strong> ikke hafde<br />
tieneste, eller oc Huus Capellaner <strong>som</strong> kunde ligge oc anholde om brød, de da frem for nogen<br />
anden dertil skal emplojeres.<br />
Ifølge dagboken til en av de ovennevnte skipsprestene, Caspar Jacobsen Bruun (1689-<br />
1776), 20 ble foruten ham selv, Bagge Brandt (c.1682-1729), Adolph Axelsen And<br />
17<br />
Faye 1859, op.cit., s. 39.<br />
18<br />
Den store nordiske krig eller Elleveårskrigen varte fra 1709-20. Da svenskekongen led sitt store<br />
nederlag mot tsaren ved Poltava 1709, så Fredrik IV, konge av Danmark-Norge, en høvelig anledning<br />
til å erklære en regulær angrepskrig mot fetteren Karl 12. Bakgrunnen for krigen var den stilling<br />
Sverige hadde <strong>som</strong> stormakt og før<strong>end</strong>e nasjon blant statene ved Østersjøen, og Russlands<br />
målbevisste arbeid for å skaffe seg adgang til dette “Nordens Middelhav”. Den suverene hersker<br />
over det dansk-norske dobbeltmonarkiet kastet seg dermed ut i et spill <strong>som</strong> verken han eller hans<br />
rådgivere hadde format til å overskue, langt mindre beherske. Allianse ble sluttet med Preussen,<br />
Sachsen, Polen og Russland.Det ble en hard og langvarig krig <strong>som</strong> varte til våpenstillstanden i<br />
november 1719. Den <strong>end</strong>elige fred ble sluttet 3. juli 1720, og <strong>end</strong>ret ikke vesentlig den situasjon<br />
<strong>som</strong> hadde vært før mellom Danmark-Norge og Sverige. All den el<strong>end</strong>ighet <strong>som</strong> kriger fører med<br />
seg, alle økonomiske tap og alle de menneskelige tragedier kunne synes å ha vært forgjeves. Da<br />
krigen brøt ut, var den danske orlogsflåten på 41 orlogsskip (linjeskip), 13 fregatter og 11 korvetter.<br />
Svenskene hadde 48 orlogsskip, men atskillig færre mindre marinefartøyer. Derimot rustet de ut<br />
en mengde kapere, <strong>som</strong> fra første stund ble en plage for sambandet mellom Norge og Danmark<br />
og for tilførselsveiene fra Nord- og Østersjøen.<br />
19<br />
Transkribsjonen er gjort etter et konsept i Rigsarkivet i København: Danske Kancelli, D.21,<br />
Koncepter og indlæg til Sjællandske Tegnelser 1716 nr. 207. Originalbrevet er innført i brevboken<br />
i Danske Kancelli, Sjællandske Tegnelser 1715-1716, folio 662v.<br />
20<br />
Under et studieopphold ved Universitetsbiblioteket i Trondheim, Gunnerusbiblioteket, i juni 2003<br />
kom artikkelforfatteren tilfeldigvis på sporet av denne unike dagboken. I Catalog over A. Faÿes<br />
Bogsamling, del II, fMs 471 (Boeck), fantes <strong>som</strong> nr. 4372 innført: Udtog af Caspar Bruuns Skibs og<br />
Reisejournal 1716-18 og Levnet. Det lyktes imidlertid ikke å spore boken i Gunnerusbiblioteket,<br />
men det viste seg at utdrag av dagboken tidligere var trykt i hhv. Giessing, Christopher: Nye<br />
Samling af Danske, Norske og Islandske Jubel-Lærere, del III, bd. 1, Kiøbenhavn 1786 og Munch,<br />
P.A.: «Uddrag af Skibsprest Caspar Bruuns Dagbog i Aarene 1716-1718», i: For Hjemmet, utg. av<br />
A. Munch og P.A. Munch, bd. II, Christiania 1862. Munchs utdrag er det mest omfatt<strong>end</strong>e. Originalen,<br />
139
København på <strong>Gjert</strong> Davidsen Fayes tid, med slottet i forgrunnen og hvor Vor Frue Kirke og<br />
universitetets bygninger anes i bakgrunnen. Fra Jan van Wijks prospekt af København 1611,<br />
Nationalmuseet, gjengitt i: Ellehøj, Sv<strong>end</strong>; Grane, Leif og Hørby, Kai: Københavns Universitet 1479-<br />
1979, bd. I, København 1991, s. 200.<br />
(1678-1727), Peder Edvardsen Friis (1691-1765), Valdemar Christopher Jørgensen<br />
Sebbelow (1691-1720), Anders Christensen Winding (1685-1752) og Faye innkalt<br />
alt om ettermiddagen den 18. mai 1716 kl. 1400 for å bli eksaminert av biskop Worm.<br />
To dager senere, en onsdag, ble de formelt ordinert av biskopen og kommunisert 21<br />
etter prekenen. Biskopens tekst ved anledningen var Joh. 17,24, og “<strong>Hr</strong>. B. Brandt<br />
prædikede over” Joh. 16,23. Skipsprestene ble nok ganske umiddelbart kastet ut i<br />
begivenhetenes sentrum. Bare ti dager etter ordinasjonen ble i alle fall Caspar Bruun<br />
assignert til flåten av sognepresten til Holmens Kirke, Søren Knudsen Sevel (1653-<br />
1720). Bruun var skipsprest på stykkprammen Hielperen i det berømte Dynekilenslaget<br />
8. juli 1716 under kommando av sjøhelten Peter Wessel Tordenskiold (1690-<br />
et lite håndskrevet oktavhefte, finnes i Nasjonalbiblioteket avdeling Oslo, Håndskriftsamlingen,<br />
med kataloginnførsel: Ms. oktav 12 Bruun, Caspar (1689-1776): “Journal forfatted over min Søefart<br />
Ac. 1716[-18]. C.J. Bruun.” (ført på Tordenskjolds skip Hjælperen).<br />
21<br />
Kommunisere = gå til alters; motta nattverden.<br />
140
1720). 22 Etter slaget skrev Bruun:<br />
“Den Tid Slaget var over, kom jeg op<br />
af Krudtkisten og kom ind i Kahytten,<br />
og da jeg mødte Tordenskjold i<br />
Døren og gratulerede ham baade<br />
med Helbred og Victorie, tog han<br />
mig om Halsen og kyste mig.” 23<br />
Når det gjelder <strong>Gjert</strong> Davidsen<br />
Fayes tid <strong>som</strong> skipsprest i Hans Kgl.<br />
Majestets orlogsflåte, gir de originale<br />
attestene fra hans overordnede<br />
geistlige og sjømilitære sjefer ham de<br />
aller beste skussmål 24 og viktige opplysninger<br />
både om hans personlige<br />
egenskaper og karriere:<br />
Copier af Attester:<br />
D<strong>end</strong> Hederlig og Vellærde Mand h r<br />
Gert Davidsen Faÿe er af mig effter Hans<br />
Kongl: Maj ts Allernaadigste Befalning<br />
antagen og ordineret til Skibs Præst først<br />
i Aaret 1716. Om hans dygtighed till<br />
saadant Embede kand ieg bære videre,<br />
<strong>som</strong> har fundet ham, frem for mange<br />
meget grundet ihvad een Guds tienere<br />
bør viide; Siden hand blef indviet till<br />
det Hellige Embede, har hand mesten-<br />
Faksimile av Caspar Bruuns dagbok fra mai 1716.<br />
Original: Nasjonalbiblioteket avdeling Oslo, Håndskriftsamlingen.<br />
deele været paa eet eller andet Hans Kongl: Maj ts Skib i Søen, hvor hand stedze har lært og<br />
levet <strong>som</strong> hand burde, saaat d<strong>end</strong> eene Chef heller haver begi æret ham paa sit Skib <strong>end</strong> den<br />
anden. Behager det Gud og Guds Salvede at betroe ham noget Christeligt Embede i hans<br />
Fædrene Land, før hans Legembs Kræfter alt formeget svæckes da er ieg forsickret om, at d<strong>end</strong><br />
22<br />
Sjøkrigen under Den store nordiske krig var utvil<strong>som</strong>t dominert av Tordenskiold; født i Trondheim,<br />
19 år og kadett ved krigsutbruddet 1709; utnevnt til kommandør da han gjennomførte sin mest<br />
berømte bedrift ved angrepet på den svenske transportflåten i Dynekilen 8. juli 1716, hvor han<br />
erobret ni krigsfartøyer og fem transportskip og ødela sju andre, en operasjon <strong>som</strong> også førte til<br />
at Karl 12. måtte oppgi beleiringen av Fredriksten festning; i november 1716 sjef for<br />
Nordsjøeskadren og øverstkommander<strong>end</strong>e for den norske sjøkrigsførsel; ved fredsslutningen i<br />
1720 viseadmiral 29 år gammel; drept i en privat duell med oberst J. A. Staël von Holstein i<br />
Hildesheim (nær Hannover) 1720. von Holstein hadde vært i svensk krigstjeneste, og<br />
omst<strong>end</strong>ighetene rundt duellen er fortsatt uklare. Tordenskiold var utvil<strong>som</strong>t en dyktig sjøstrateg,<br />
mange vil si et sjømilitært geni, og regnes <strong>som</strong> Danmark-Norges største sjøhelt.<br />
23<br />
Munch 1862, op.cit., s. 538.<br />
24<br />
Attestene fulgte <strong>som</strong> vedlegg til <strong>Gjert</strong> Davidsen Fayes søknad til Holt prestegjeld datert 22. juli 1720<br />
i Riksarkivet i Oslo: Danske Kanselli, Norske innlegg, pk. mai-desember 1720, ad 31. juli 1720.<br />
141
Meenighed, <strong>som</strong> hand bliver sat till, vorder meget vel forsynet. Kiøbenhavn 15 July 1718.<br />
C: W: Worm<br />
Effterdj hr Gert Davidsen Fayë haver faret med mig paa Orlog Skibet Beskiermeren sidst<br />
afvigte Campagne, alt saa synes mig tilbørligt at være hannem denne min Attestatum at<br />
meddeele, nemblig, at hand ey allene har forrettet hans Embede, <strong>som</strong> det een retsindig Guds<br />
Ords tiener egner og vel anstaar, men <strong>end</strong>og gaaet sin da betroede Meenighed for i liv og<br />
levnet med meget gode exempler; At sig saaledis sandferdelig forholder bekræfter med egen<br />
haands undertegnelse. Kiøbenhavn d 3 Octobr: 1719<br />
S. Becker<br />
Ærverdige h r Gert Faÿe haver faret med mig paa min Allernaadigst anfortroede Fregatte<br />
Pommern ey allene fra 11 Martj till 3 Decembr: 1718, men <strong>end</strong>og fra 7 Septembr: till 12<br />
Novembr: indevær<strong>end</strong>e Aar, og imidlertid i sit Levnet og Lærdomb sig saaledes forholdet, at<br />
d<strong>end</strong> liden Meenighed, <strong>som</strong> der var hannem betroet, sig inderligen ved saa god een Siæle=Hyrde<br />
haver glædet, og af hiertet ønscker at hannem, <strong>som</strong> har været troe det lidet, maatte betroes det<br />
<strong>som</strong> er bedre, <strong>som</strong> hans Kræfter ey tilstrecker sig lengre at holde ved <strong>som</strong>, hvilcket ieg hermed<br />
test: Kiøbenhavn d 16 Novemb r 1719.<br />
W: Lemvig<br />
Det samme Skudsmaal <strong>som</strong> min Formand Velædle Mag: Søren Sevel haver givet Kongl: Maj ts<br />
Skibs Præst Ærværdige og Vellærde h r Gert Davidsen Faÿe, kand ieg med een god samvittighed<br />
underskrive; Imedens ieg haver været hans Provst haver hand været meget villig till at forrette<br />
sin Guds og Konges Tieneste, ihvorvel der er fast ingen af alle Præsterne i Floden, der har haft<br />
saa stor fatigue <strong>som</strong> hand; Over alt har hand prydet det hellige Embede, <strong>som</strong> hand betiener,<br />
med ret ædrue, skickeligt og een præstemand i alle maader anstaaeligt liv og levnet, hvorfor<br />
det hiertelig var at ønscke, at Hans Maj t hannem eet roligt stycke brød i hans Fæderneland<br />
Allernaadigst ville forunde. Hafn: d: 20 Januarig 1720.<br />
C: Schurmann<br />
142<br />
Copiernes rigtighed test:<br />
Gert Davidsen Faÿe<br />
Som det fremgår av hans overordnede sogneprest i Holmens Kirke, Corfits Henriksen<br />
Schurmann (1678-1728), må skipsprest Faye ha vært høyt respektert og “meget villig<br />
till at forrette sin Guds og Konges Tieneste”; det var få <strong>som</strong> hadde ofret seg med slik<br />
“fatigue” <strong>som</strong> ham og “Over alt har hand prydet det hellige Embede, <strong>som</strong> hand betiener,<br />
med ret ædrue, skickeligt og een præstemand i alle maader anstaaeligt liv og levnet”.<br />
Og at han var en etterspurt skipsprest i orlogsflåten, fremgår av Biskop Worms<br />
attest, “saat d<strong>end</strong> eene Chef heller haver begiæret ham paa sit Skib <strong>end</strong> den anden”, og<br />
<strong>som</strong> bekreftes av attestene til de høyt respekterte og profilerte kapteinene Statius Becker<br />
(1681-1725) og Vilhelm Lemvig (1690-1768). Attestene forteller også om en<br />
mann med svikt<strong>end</strong>e helse og <strong>som</strong> tydeligvis også har hatt et ønske om en mer fredelig<br />
prestegjerning på land, kf. dateringen av biskop Worms attest 15. juli 1718, omtrent
Sidetegning av fregatten Pommern, ombygd til kongejakt 1720. Original: Statens arkiver,<br />
Rigsarkivet i København, Søetaten, Marinens Kort- og Tegningsamling, nr. G 2735.<br />
samtidig med at ovennevnte Caspar Bruun bokstavelig talt trakk inn årene og sluttet<br />
<strong>som</strong> skipsprest etter to år i aktiv tjeneste for orlogsflåten.<br />
På bakgrunn av attestene, Caspar Bruuns dagbok, den allmenne litteraturen om den<br />
dansk-norske orlogsflåten, Den store nordiske krig, sjøhelten Tordenskiold og andre<br />
kilder har det vært mulig å rekonstruere hovedtrekkene i <strong>Gjert</strong> Fayes karriere <strong>som</strong> skipsprest<br />
i den kongelige orlogsflåten:<br />
1716 Orlogsskipet Gøtheborg under kaptein Christoffer Christoffersen 25<br />
1717 Orlogsskipet Oldenborg 26 under kaptein Mogens Friis (1684-1738)<br />
1718-19 Orlogsskipet Beskiermeren 27 under kaptein Statius Becker<br />
1718-19 Fregatten Pommern under kaptein Vilhelm Lemvig med tjeneste i<br />
periodene fra 11. mars 1718 til 3. desember 1718 og 7. september til<br />
12. november 1719<br />
Pommern var en stor fregatt med dimensjon 136 x 35 x 15, 6 fot, førte 36 kanoner med<br />
18 punds kaliber, samt en besetning på 270 mann. Fregatten hadde ry for seg <strong>som</strong> en<br />
god seiler, og har en meget spenn<strong>end</strong>e skipshistorie. Samme år den ble bygd, ble den<br />
svenske fregatten erobret ved Gotland av en engelsk eskadre <strong>som</strong> opererte sammen med<br />
danskene <strong>som</strong>meren 1717, da også Faye var tilknyttet Østersjøeskadren på orlogsskipet<br />
Oldenborg. Det ble utredet prisepenger til engelskmennene, og fregatten ble innlemmet<br />
i den dansk-norske flåte <strong>som</strong> Pommern. Fregatten Illerim (“Lyn”) ble opprinne-<br />
25<br />
Kaptein Christoffersen var i 1716 skipssjef på Gøtheborg <strong>som</strong> da konvoierte (=ledsaget<br />
handelsskip) i Nordsjøen mellom Danmark og Norge, deretter i Nordsjøeskadren. Etter<br />
hjemkomsten 6. februar 1717 ble han fremstilt for generalkrigsrett, og siden fradømt sin stilling,<br />
for å ha latt 6 av skipets besetningsmedlemmer bli igjen for å utrette arbeid for ham på egen gård<br />
og uten opphør av gasje og losji. Det var for øvrig samme Christoffersen <strong>som</strong> hadde erobret<br />
Gøtheborg fra svenskene på Kolbergerheden i 1715.<br />
26<br />
Oldenborg var bygd i 1688, førte 52 kanoner med 18 punds kaliber, samt en besetning på 398<br />
mann.<br />
27<br />
Beskiermeren var et av datidens store linjeskip, konstruert av admiral Ole Judichær (1661-<br />
1729), dimensjon 157 x 40 x 19 fot, førte 64 kanoner med 24 punds kaliber, samt en besetning på<br />
490 mann. Stabelavløpning fant sted 1708, og skipet ble opphugd 1741. Orlogsskipet var i aktiv<br />
krigstjeneste mesteparten av tiden under Den store nordiske krig.<br />
143
Sidetegning av orlogsskipet Beskiermeren. Original: Statens arkiver, Rigsarkivet i København,<br />
Søetaten, Marinens Kort- og Tegningssamling, nr. A 942 I = neg. nr. 2337.<br />
lig, sammen med søsterskipet Jarramas (“Torden”), beordret bygget av svenskekongen<br />
Karl 12. i 1714 under sitt eksil i Tyrkia etter slaget ved Poltava. Fregatten deltok i flere<br />
sjøslag på dansk-norsk side. Hans Majestet kong Fredrik IV og kronprinsen sto inn<br />
havnen til Marstrand 16. august 1719 på fregatten Pommern eskortert av Hvide Ørn og<br />
Søe Ridderen. En tradisjon i Faye-familien sier at <strong>Gjert</strong> Davidsen Faye var med kongen<br />
og Tordenskiold på innseilingen denne jubeldagen i Marstrand, noe <strong>som</strong> godt kan være<br />
mulig, men <strong>som</strong> det ennå ikke er funnet dokumentasjon for i kildene. Fregatten Pommern<br />
ble etter krigen i juli 1720 ombygd til kongelig lystjakt, og fungerte <strong>som</strong> kongeskip<br />
til omkring 1733. Den rike ornamenteringen på skipet domineres av gult og rødt,<br />
de oldenburgske farger. Gallionsfiguren og sidegalleriets hovedbestanddel er den pommerske<br />
griff.<br />
Skipsprest Faye vekslet trolig tjeneste på Beskiermeren og Pommern i årene 1718 og<br />
1719, en kilde angir <strong>end</strong>og at Faye skal ha overtatt Caspar Bruuns stilling på begge<br />
skip. Når det gjelder Fayes tjeneste på fregatten Pommern, stemmer i alle fall dette med<br />
kildene. 28 Kildematerialet tyder ellers på at Faye i hovedsak var knyttet til skip under<br />
Nordsjøeskadren og Tordenskiold, men også var med på krysningstokt i Østersjøen. I<br />
begynnelsen var han knyttet til konvoiering i Nordsjøen mellom Fladstrand (Fredrikshavn)<br />
og Stavern, 29 <strong>som</strong> bekreftes av følg<strong>end</strong>e sitat fra Bruuns dagbok skrevet i Stavern<br />
28<br />
Etter hjemkomsten til København med Pommern 11. februar 1718 søkte Caspar Bruun permisjon<br />
hos prosten og gikk om bord igjen først 27. april, men denne gang på Oldenborg. Faye overtok,<br />
ifølge attesten fra kaptein Lemvig, <strong>som</strong> skipsprest på Pommern 11. mars samme år.<br />
29<br />
Korsdal, Kari og Støvern, Hans: Fredriksvern verft 1750-2000, Stavern/Larvik 2000, s. 19:<br />
“Stillheten i det fredelige Stavern ble avbrutt på en høyst ualminnelig måte under den store<br />
nordiske krig fra 1709-1720. Den ellers så rolige havnen ble fylt opp av krigsskip. Skipene hadde<br />
sin base under operasjonene mot den svenske Gøteborgeskadren og mot den svenske vestkysten.<br />
Tordenskjold hadde utvil<strong>som</strong>t stor nytte av Stavern fort og festningshavna på denne tiden. Fra<br />
alle kanter kom det også handelsfartøyer, <strong>som</strong> i Stavern fikk konvoi til reisen videre. Dette kunne<br />
være svært mange, og 1. oktober 1711 lå det for eksempel 80 skip i Larvik og Stavern og ventet<br />
på konvoi. I mai 1712 seilte 100 fartøyer sammen inn Larviksfjorden, og i juni samme år seilte 124<br />
handelsfartøyer herfra med en beskyttelse <strong>som</strong> besto av 18 krigsfartøyer. / Avstanden fra Stavern<br />
til Fladstrand (Fredrikshavn) i Danmark var kort. Havnen i Stavern var god, den var befestet og det<br />
144
19. juli 1716 kort tid etter Dynekilen: “... om Eftermiddagen sejlede jeg til Gøteborg<br />
til <strong>Hr</strong>. Faye, tog saa ham med og sejlede til Søridderen til Presten <strong>Hr</strong>. Peder Hanning,<br />
og der fandt for os Presten af Raaen, og drak saa 3 Potter (!) Portugiserviin, reiste saa i<br />
Land og aad Melk med Fløde paa og spilte Kegler, tog saa om bord.” 30 To dager senere,<br />
da Tordenskiold kom tilbake fra København og “var avanceret hos Kongen til Commandeur-Charge”,<br />
spilte de samme prestene kjegler og “jeg vandt 4 Skilling”.<br />
Fra april 1717 og gjennom <strong>som</strong>meren var ifølge Bruuns dagbok Faye skipsprest på<br />
Oldenborg under kaptein Friis og tilknyttet Østersjøeskadren. I slutten av mai seilte<br />
bl.a. admiral Raben fra København med en flåte på 12 linjeskip og 2 fregatter, og i juni<br />
ble denne forent både med en engelsk og hollandsk flåtestyrke <strong>som</strong> foretok en rekke<br />
krysningstokt og gjennomførte utstrakt kapervirk<strong>som</strong>het langs Skånekysten og øyene<br />
Øland og Gotland. Den danske flåten lå ofte ankret opp i Køge Bugt, og herfra hitsettes<br />
følg<strong>end</strong>e sitat fra Bruun:<br />
“Den 25de [april], Søndag, Prediken. Ingen Communicanter. Om Eftermiddagen<br />
tog jeg med <strong>Hr</strong>. Sebbelov over til Sødermanland, <strong>som</strong> commanderedes af Commandeur<br />
Boyesen, hvor baade Capt. Friis og hans Prest <strong>Hr</strong>. Faye var, og Capt. Friis vidste at<br />
nævne mig ved Navn. Der blev trakteret af Boyesen med Thee og Tobak, siden tog vi<br />
tre Prester hen paa Prins Christian og tog vor Provst <strong>Hr</strong>. Jens Fersløf med os i Land, gik<br />
saa op til Holte [landsby i nærheten av Køge Bugt] og besøgte Presten hr. Jens, hvor da<br />
en Major ... og en Ritmester var. Der blev vi en Times Tid og drak gammel Øl og<br />
Tobak, saa tilbød Majoren os sin Vogn ned til Stranden, saa kjørte vi ned paa hans<br />
Rustvogn med 4 sorte Heste for, gav Kudsken 1 Daler til Drikkepenge, og siden kom<br />
vi om bord. / Den 26de sejlede Oldenborg og Sødermanland ud ad Østersøen at<br />
krydse.” 31<br />
Disse krysningstoktene gikk ofte ut på å konvoiere langs den skånske skjærgården<br />
“for at røve og plyndre og opbrænde hvad Fartøjer, <strong>som</strong> de kunde forekomme” eller<br />
stjele f.eks. “fem store capitale Stude, 1 Tyr, 1 Ko, 2 Kalve, og to smaa Joller”, for så i<br />
etterkant å holde auksjon over stjålne gjenstander om bord.<br />
Dagbokopptegnelsene er spekket med slike detaljer, men fremstiller også hvordan et<br />
var derfor naturlig at all posten til og fra Danmark gikk over Stavern. Posten var svært viktig den<br />
gang, og det var om å gjøre at den ikke falt i h<strong>end</strong>ene på svenskene eller andre uvedkomm<strong>end</strong>e.<br />
/ Svenske krigsfanger <strong>som</strong> flåten hadde tatt, ble brakt til Stavern før de ble s<strong>end</strong>t videre til andre<br />
steder. Over Stavern gikk også troppetransporter både til og fra Danmark. Men da krigen var over,<br />
senket freden seg atter over stedet - og alt ble <strong>som</strong> før. Selv om Stavern fort og dets besetning<br />
ikke hadde sett andre fi<strong>end</strong>er enn noen svenske fanger, hadde stedet hatt en ganske stor betydning<br />
<strong>som</strong> basis for flåtens operasjoner og <strong>som</strong> utgangspunkt for handels- og postforbindelsen med<br />
Danmark.”<br />
30<br />
Munch 1862, op.cit., s. 541. Av begreper <strong>som</strong> fremkommer i sitatet, er Pott antakelig ensbetyd<strong>end</strong>e<br />
med det gamle rommålet (0.965 l), og portugiservin kan vel være både ordinært vin, portvin eller<br />
kanskje madeira for den saks skyld. Slå kjegle, kjeglespill = spill med ni trekjegler av hardt tre på<br />
en 12-24 m lang kjeglebane. Kjeglene stilles opp i kvadrat, med det ene hjørnet av kvadratet mot<br />
spillerne, <strong>som</strong> befinner seg i den andre <strong>end</strong>en av banen. Den midterste kjeglen er høyere enn de<br />
andre og kalles kongen; den nærmest spillerne er mindre enn de andre. Kjeglene skal veltes ved<br />
å trille trekulene langs banen. Hver deltager får poeng i forhold til det antall kjegler han klarer å<br />
velte. Bowling er en moderne form for kjeglespill.<br />
31<br />
Munch 1862, op.cit., s. 562.<br />
145
knippe skipsprester mellom sjøslag, kanondrønn, plyndringer, sjelesørging og begravelser<br />
også kunne koble av, tømme sine glass og ta del i alskens uskyldig lystighet <strong>som</strong><br />
drikk, spill og penger. Skipsprestene må dessuten ha hatt en viktig sosial funksjon om<br />
bord på orlogsskipene, <strong>som</strong> et slags sosialt “lim” mellom offiserer og besetning, myndighetspersoner<br />
<strong>som</strong> skulle holde livskraften og motivasjonen oppe hos mannskapet i<br />
tjeneste for Konge, Gud og fedreland. Men at livet om bord slet og tæret på prestene,<br />
gir ikke minst denne beskrivelsen fra Caspar Bruuns biograf, den danske genealog og<br />
forfatter Christopher Giessing (1723-91): “I denne forskrækkelige Kanonernes Torden,<br />
i denne Angsternes Hede, <strong>som</strong> mødte <strong>Hr</strong>. Bruun strax i Begyndelsen han drog ud<br />
<strong>som</strong> Skibs-Præst, var han paa Skibet Hielperen uskad bevared; hvilket han til sin Døds-<br />
Dag med største Hiertens Taksigelse erki<strong>end</strong>te, til den store og almægtige Hielperes<br />
Lov og Priis, der baade da og siden hialp og bevarede ham”. 32<br />
Søknaden til Holt prestegjeld 22. juli 1720<br />
I sitt 5. år <strong>som</strong> skipsprest i orlogsflåten og bare få uker etter fredsslutningen for Den store<br />
nordiske krig på Fredriksborg 3. juli 1720 søkte <strong>Gjert</strong> Davidsen Faye det ledige presteembetet<br />
etter nylig avdøde sogneprest Christian Dyrhuus (1677-1720) til Holt prestegjeld.<br />
Søknaden datert København 22. juli 1720, 33 sammen med de ovenfor gjengitte attestene<br />
fra hans overordnede, vitner om en mann <strong>som</strong> nok bar preg av at livet <strong>som</strong> orlogsprest ikke<br />
kan ha vært noen rosenrød affære, men i likhet med Caspar Bruun må ha tæret sterkt på<br />
kreftene <strong>som</strong> vitne til atskillig tragedie, lemlestelse og død om bord på skipene:<br />
Stormægtigste<br />
Allernaadigste Arve<br />
Konge og Herre!<br />
D<strong>end</strong> store Naade Eders Kongl: Majestet Allernaadigst behager at værdige andre mine Medbrødre,<br />
gifver mig og, <strong>som</strong> paa 5te Aar har faret <strong>som</strong> Skibs Præst paa Eders Kongl: Maj ts Orlogs<br />
Flod, d<strong>end</strong> dristighed om det i Christiansand Stifft vacante Holte Kald aller underdanigst at<br />
ansøge. Hva fatigue ieg frem for andre min Medbrødre har udstaaet j Eders Maj ts Tieneste,<br />
hvordan mit forhold har været i Lærdomb og Levnet tør ieg icke betiene mig af her at anføre,<br />
saa<strong>som</strong> Biscop Worms, mine Medfar<strong>end</strong>e Chefers og skibs Provsten Schurmans berømmelige<br />
attester udviser det Hvad flid ieg har brugt i at cultivere mine Studeringer paa Academiet kand<br />
af samptlig Theologorum Censura Laudabli baade till Attestatz og Demis Allernaadigst fornemmes.<br />
Men at ieg dog kunde høste nogen frugt af det arbeyde, <strong>som</strong> ieg for at erhverve mig ved<br />
Eders Maj ts Naade een trappe till videre forfremmelse, altid villig har udstaaet Supplicerer ieg<br />
32<br />
Giessing, Christopher: Nye Samling af Danske, Norske og Islandske Jubel-Lærere, del III, bd. 1,<br />
Kiøbenhavn 1786, s. 401f.<br />
33<br />
Fayes originale søknad til Holt prestegjeld datert 22. juli 1720 med kopi av attester finnes i<br />
Riksarkivet i Oslo: Danske Kanselli, Norske innlegg, pk. mai-desember 1720, ad 31. juli 1720, kf.<br />
ellers note i Faye 1859, op.cit., s. 39, med teksten Af andre Attester, <strong>som</strong> ledsagedes hans<br />
Ansøgning til Holt og <strong>som</strong> jeg [=Andreas Faye] saa i det norske Rigsarchiv 1839 satte<br />
artikkelforfatteren på sporet av originalsøknaden.<br />
146
hermed i dybeste underdanighed, at<br />
dette vacante Kald maatte mig af sær<br />
Kongl: Naade blive forundet. Ieg forsickrer<br />
alleunderdanigst at ieg icke<br />
skall effterlade at opofre min Siæls og<br />
legembs Kræfter till Guds Ære og d<strong>end</strong><br />
mig anbetroede Menigheds opbyggelse,<br />
saavist <strong>som</strong> ieg <strong>lever</strong>.<br />
Eders Kongelige Majestets<br />
Min Allernaadigste Arve Konges<br />
og Herres<br />
allerunderdanigste tiener og<br />
uafladelig forbeder -<br />
Gert Davidsen Faÿe<br />
Skibs Præst.<br />
Kiøbenhavn d 22<br />
Julj 1720<br />
Allerede 31. juli fikk “<strong>Hr</strong>. Gert<br />
Davidsen Faÿe” sitt kallsbrev fra Danske<br />
Kanselli om “at være Sognepræst<br />
til Holt Præstegield i Christiansands<br />
Stift”, 34 og han må ha blitt ordinert<br />
til embetet kort tid etter. I september<br />
1720 var <strong>Gjert</strong> Faye hjemme i<br />
fødebyen Bergen for å besøke venner<br />
og familie. På tamperdag 35 onsdag<br />
18. september 1720 var han fad-<br />
der til nevøen Isach, sønn av Andreas Cold og søsteren Margrethe Davidsdatter Faye. 36<br />
Også brødrene Marcus og Robert var faddere og til stede ved dåpen.<br />
Ifølge Andreas Faye kom hr. <strong>Gjert</strong> til sitt nye embete i Holt “ved Michaelstider” 1720,<br />
dvs. rundt mikkelsmesse 29. september (etter erkeengelen St. Mikael). Forhåpentligvis<br />
var det et mer “roligt stycke brød” han da bare 29 år gammel 37 skulle ta fatt på, enn det<br />
turbulente livet han hadde bak seg <strong>som</strong> skipsprest i orlogsflåten.<br />
34<br />
Faksimile av <strong>Gjert</strong> Davidsen Fayes originale søknad til<br />
Holt prestegjeld datert København 22. juli 1720.<br />
Original: Riksarkivet i Oslo, Danske Kanselli, Norske<br />
innlegg, pk. mai-desember 1720, ad 31. juli 1720.<br />
Riksarkivet i Oslo: Danske Kanselli, Norske registre 1720-1722, s. 134b-135a<br />
35<br />
Tamperdag = påbudt fastedag ved begynnelsen av hvert kirkelig fjerdingår.<br />
36<br />
Digitalarkivet: Døpte m/fadre i Nykirken, Bergen 1700-1760. Svogeren Andreas Isachsen Cold<br />
var sønn av sogneprest og prost, magister Isaac Andersen Cold (1649-1730), og en eldre bror av<br />
den bekjente forfatteren og presten Johan Cold (1683-1762). Han var kjøpmann og brygger i<br />
Bergen og en av “Stadens 16 Mænd”, ble gift 3. gang med Elisabeth Margrethe Faye (1696-1771)<br />
18. januar 1717.<br />
37<br />
Faye 1859, op.cit., s. 40, fastsetter <strong>Gjert</strong> Fayes alder på tiltredelsestidspunktet til 27 år og<br />
baserer dette på gravskriftet <strong>som</strong> angir fødselsåret til 1793. Artikkelforfatteren legger til grunn<br />
147
Sogneprest til Holt 1720-47<br />
<strong>Gjert</strong> Davidsen Fayes første håndfaste embetshandling var da han påbegynte og innrettet<br />
den første Ministerialbok for Holt prestegjeld 1. januar 1721. En Klokkerbok hadde<br />
imidlertid eksistert i prestegjeldet siden 1699. Ved gjennomgang av de første kirkebøkene<br />
for Holt prestegjeld synes det <strong>som</strong> om <strong>Gjert</strong> Faye førte ministerialboken egenh<strong>end</strong>ig<br />
til rundt pinsetider 1728, og at han etter dette tidspunkt overlot kirkebokføringen<br />
til sine kapellaner.<br />
“I henved 27 Aar var <strong>Gjert</strong> Faye Sogneprest<br />
til Holt og merkelige Begivenheder indtraf<br />
i den Tid saa vel i Kirken <strong>som</strong> i Prestegjeldet”,<br />
skriver Andreas Faye i sin omfatt<strong>end</strong>e<br />
og detaljerte biografi om sin oldefar i Bidrag<br />
til Holts Prester og Prestegjelds Historie,<br />
Ar<strong>end</strong>al 1859, s. 39-49. Både Svensen i bygdeboken<br />
for Holt fra 1940 og Gaaskjenn i<br />
jubileumsboken om Holt kirke fra 1953 henter<br />
i alt vesentlig opplysninger fra Faye. Artikkelforfatteren<br />
har videre forstått det slik at<br />
hele Fayes bok om prestene i Holt er gjengitt<br />
i den nye jubileumsboken om Holt kirke utgitt<br />
høsten 2003. I tillegg til å trekke ut hovedtrekkene<br />
fra disse biografier vil den videre<br />
fremstilling også legge vekt på originalkilder<br />
<strong>som</strong> ikke tidligere er publisert.<br />
I 1720 var Holt prestegjeld geografisk betydelig<br />
større enn i dag og hadde langt høyere<br />
inntekter. Det besto da av hovedsognet Holt<br />
med fire underligg<strong>end</strong>e annekser: Tromøy,<br />
Østre Moland, Dypvåg og Flosta. Prestegjel-<br />
Faksimile av forsiden til Holt prestegjelds første<br />
Ministerialbok påbegynt og innrettet 1. januar<br />
1721 av den nyutnevnte sognepresten <strong>Gjert</strong><br />
Davidsen Faye. Original: Statsarkivet i Kristiansand.<br />
148<br />
dets faste inntekter beløp seg etter sogneprest<br />
<strong>Gjert</strong> Fayes egen oppgave av 9. juli 1725 til<br />
fra ovenstå<strong>end</strong>e i Landskyld 35 rd. 1 ort 1 sk.,<br />
i Kornti<strong>end</strong>e 85 tn. 2 skippd. 2 nott. og i Ostog<br />
kvegti<strong>end</strong>e 11 rd. 3 ort 13 sk.<br />
Prestegjeldets grenser og inntektsgrunnlag var de samme i hele perioden <strong>Gjert</strong> Faye var<br />
sogneprest fra 1720-47, men det var ved kgl. reskript 38 av 2. mars 1742 bestemt at<br />
Holt prestegjeld med sine 4 underligg<strong>end</strong>e annekser allerede “ved første indtræd<strong>end</strong>e<br />
Vacanse skulde deles i 2 Kald nemlig Holt med Dybvaag og Flougstad Annexer og<br />
Tromø med Østre Molands Annex”. 39 Bestemmelsen trådte derfor i kraft først etter<br />
<strong>Gjert</strong> Fayes død i 1747.<br />
fødsels- eller dåpsdatoen 3. august 1691 fra senere kilder, bl.a. Patriciske slægter 1911, s. 88 og<br />
opplysninger ved dimittasjonen til Københavns Universitet i 1710.<br />
38<br />
Reskript = skriftlig kongelig befaling fra dansk-norsk enevoldstid.<br />
39<br />
Se Note, s. 39, i Thomle, E.A.: Nogle Christiansandske Præsteautobiografier. Særtrykk av<br />
Personalhistorisk Tidsskrift IV. København 1883.
I kjølvannet av Den store nordiske krig kom snart danskekongen Fredrik IV i akutt<br />
pengenød, og Kongen bestemte at kirkene skulle selges på auksjon til høystbyd<strong>end</strong>e. I<br />
perioden 1721-23 ble alle kirker taksert, og 15. november 1723 approberte Kongen<br />
salg av kirkene i Kristiansands stift. Det var stiftsbefalingsmann og amtmann i Nedenes<br />
og Robygdelaget Johan Sigismund Lillienpalm <strong>som</strong> for 1365 rd. fikk tilslaget på<br />
“Holts Hoved-Kirke med Tromøe Annex med all dets Pertinentier, Ti<strong>end</strong>er, Leve-Kiør<br />
(saafremt nogen findes) og underligg<strong>end</strong>e Kirke-Gods”, slik det fremgår av skjøtet fra<br />
Kongen datert 7. november 1724. Allerede i skjøte datert 5. januar 1725 ble Holt<br />
kirke solgt fra Lillienpalm tilbake til menigheten for 600 rd., et kjøp <strong>som</strong> bl.a. ble<br />
finansiert ved salg av tilhør<strong>end</strong>e kirkegods. 40<br />
Fra 1736-38 ble det utført betydelige reparasjons- og ombyggingsarbeider på hovedkirken,<br />
bl.a. til et nytt tårn tekket med 300 pund bly. Dette ble en dyr fornøyelse for<br />
bygdefolket i Holt. Hele ombyggingen skal ifølge Faye ha kostet 1965 rd. 2 ort 14 sk.<br />
Sist kirken hadde undergått større ombygginger, var i 1682 ved installasjonen av den<br />
største kirkeklokken. Selve kirkeskipet var fortsatt den opprinnelige, lille steinkirken.<br />
Sogneprest Faye satte også sitt tydelige preg på kirken. I forbindelse med den tredje<br />
ombyggingen av steinkirken påkostet han selv de fire små hjørnetårnene, og har fått<br />
hogd inn i spirfløyene G.D.F. 1737. Av kirkens inventar nevnes at prekestolen er en<br />
gave fra <strong>Gjert</strong> Faye, <strong>som</strong> i sin tid skal ha kostet 57 rd. 21 sk., og en sølveske til oppbevaring<br />
av nattverdsbrød ved alteret. På lokket står initialene GF og CP 1728 med<br />
innskriften: “Til Holte Kirches brug dens Alters Ziir 41 og Ære, Skal denne liden Æsk af<br />
os foræret være.” Sølvesken (hostien) befinner seg fortsatt i kirkens sakristi.<br />
Holts store og flotte prestegård ble oppført av prost og magister Christian Dyrhuus<br />
1716-18 for 500 rd. mot at bygdefolket frivillig hjalp til. Både kledning og<br />
innredning manglet da <strong>Gjert</strong> Faye tiltrådte i 1720. Faye hadde året før han døde,<br />
forlangt synfaring og takst på husene. Ifølge denne taksten fra 1746 “hvori han<br />
oplyser, at han i de 26 Aar han havde beboet Huset foruden Smaareparationer<br />
havde ladet Huset forsyne med Klædning og Maling, ladet Storstuen pryde med et<br />
Slags hollandsk Tøi, Dagligstuen panele og male osv., en Madbo, Vedskjul m. m.<br />
bygge samt anlægge en Frugt- og Urtehave; <strong>som</strong> med Mur, Opfyldning, Stakit og<br />
Træer i det mindste havde kostet ham 100 Rd. Hans Udlæg beløb sig til 692 Rd.<br />
og de forbedringer, <strong>som</strong> efter Lagrettens Besigtigelse <strong>end</strong>nu ansaaes nødv<strong>end</strong>ige<br />
ansloges af samme til 472 Rd., hvoriblandt 50 Rd. til en ny Indhægning af Haugen.”<br />
42 Etter Fayes død lot fogden utligne og innkreve kostnadene til det hele av<br />
bygdefolket “<strong>som</strong> sin Prestes Gaard skal vedligeholde” etter Loven. I skiftet etter<br />
<strong>Gjert</strong> Faye, <strong>som</strong> vil bli behandlet mer utførlig nedenfor, følger også en meget interessant<br />
beskrivelse av prestegårdens rominndeling.<br />
På 1730-tallet spisset brytningen i geistligheten mellom ortodoksien og pietismen<br />
seg. Det ble vist iver for misjonsvesenet i Finnmark og på Grønland, menighetene ble<br />
40<br />
Se bl.a. Faye 1859, op.cit., s. 44, og Gaaskjenn, Telleiv T.: Holt kirke Ca. 1100-1953, Tvedestrand<br />
1953, s. 33ff.<br />
41<br />
Sir = arkaisk for pryd; stas.<br />
42<br />
Faye 1859, op.cit., s. 45.<br />
149
forsynt med bibler og andre religiøse bøker, f.eks. Pontoppidans Forklaring. I 1736 kom<br />
påbudet om innføring av konfirmasjon og i 1739 “en Forordning om Skolen paa Landet<br />
i Norge med Instrux for Lærerne”. “Det faldt saaledes i <strong>Gjert</strong> Fayes Lod at forrette den<br />
første Konfirmation i Holts Sogn. Den fandt Sted 3die Søndag efter Paaske 1737.” 43<br />
Allerede før den nye skoleloven var sanksjonert hadde eieren av Båsland jernverk, Ulrich<br />
Schnell, <strong>som</strong> i 1738 hadde flyttet verket til gården Sletta og Nes og gitt det navnet<br />
Nes jernverk, tatt initiativ til og på egen bekostning fått etablert sognet og stiftets første<br />
faste skole på Nes. Både sogneprest Faye, stiftsbefalingsmann Juell og biskop Kærup<br />
hadde anbefalt skoleprosjektet <strong>som</strong> ble sanksjonert 2. januar 1739.<br />
Det er kjent at allmuen var misfornøyd med den nye skoleloven, bl.a. fordi det var<br />
noe helt nytt i tiden og medførte nye byrder. I Neskilen kom holtinger og gjersdølinger<br />
sammen på tinget og protesterte mot loven med “Indsigelser og høirøstede<br />
Klager”. Det var <strong>som</strong> om bøndenes protester ble hørt, skriver Andreas Faye, da “Kongen<br />
ved Placat af 5 Mai 1741 gjenkaldte eller susp<strong>end</strong>erede denne i flere Hense<strong>end</strong>er<br />
fortrinlige Skolelov og overdrog hvert Prestegjeld paa bedste Maade selv at ordne sit<br />
Skolevæsen”. “Som Følge af dette Kongebud kom <strong>Gjert</strong> Faye til at blive den første<br />
Ordner af hele Prestegjeldets Skolevæsen.” 44 På høsttinget i Neskilen 13. november<br />
1742 fikk da 10 innstevnede bønder fra Holt og annekser, sammen med fogd, prost,<br />
sogneprest og kapellan, i oppdrag å innrette skolevesenet etter beste skjønn. Resultatet<br />
ble at det i tillegg til Nes skole skulle bli 3 nye skoleholdere i Holt sogn, 2 i<br />
Moland, 3 i Dypvåg, 2 i Flosta og 5 i Tromøy. Hver skoleholder skulle ha 12 rd. i<br />
lønn, hvilket utgjorde 180 rd. for hele prestegjeldet. Denne summen skulle fordeles<br />
på hver hud, til sammen 155 rd. De rester<strong>end</strong>e 25 rd. skulle innkreves av strandsittere,<br />
husmenn med andre i huset etter evne og vilkår, samt “tages af de aarlige Kollekter,<br />
Bøsse, Lysepenge og Mulkter”. I tillegg kom kost og losji til lærerne <strong>som</strong><br />
bøndene også var ansvarlig for å dekke.<br />
På høsttinget var man blitt enige om både plassering av skolene, antall skoleholdere,<br />
lønn osv. Man hadde forpliktet seg til å opprette og vedlikeholde skoleholdet;<br />
barna skulle få sin undervisning til en viss alder og skoleholderne var forpliktet til å<br />
følge den kristne lære og kirkens bestemmelser. Denne skoleforretning, <strong>som</strong> grunnla<br />
skolevesenet i Holt prestegjeld, ble approbert av stiftanbefalingsmann og biskop 26.<br />
april 1743. Sognepresten inntok på mange måter den moderne koordinatorrollen og<br />
fikk på sett og vis et overordnet ansvar for å følge opp skoleholdet, gi råd og veiledning<br />
til skoleholderne, føre tilsyn med undervisning og økonomi, samt være bindeleddet<br />
mellom bygdefolket og øvrigheten. Holt sogn ble for øvrig inndelt i 3 skolekretser<br />
eller sirkler:<br />
43<br />
150<br />
1. Holtsognsdalen og Laget<br />
2. Samtlige gårder fra Goderstad til Garta og derfra langs Tvedestrandsfjorden<br />
3. Øvrige gårder i bygda, deriblant Råkenes, Østerå og Berge.<br />
Ibid., s. 40.<br />
44<br />
Ibid., s. 41.
“Nogle Smaatræk af Menighedslivet i de Dage”<br />
Andreas Faye sluttet ut fra studier av ministerialbøkene i Holt prestearkiv 1859 at<br />
folkemengden i sognet knapt må ha utgjort en fjerdedel på <strong>Gjert</strong> Fayes tid. 45 I årene<br />
1739-42 var det uår med svikt<strong>end</strong>e avlinger, hungersnød og smitt<strong>som</strong>me sykdommer,<br />
særlig i det sørlige Norge. Mange mennesker forlot hjem og næring og ga seg ut på<br />
tiggerstien. I Holts kirkebok er det i 1739 notert 16 dødsfall, 1740: 28, 1741: 44 og<br />
1745: 45 døde. Sannsynligvis var dødstallene mye høyere. I sin innberetning til kommersekollegiet<br />
meldte f.eks. biskop Jacob Kærup at det i Kristiansands stift var 2167<br />
fødte og 3525 døde i 1742: “Blodsot, flekkfeber og hovedsot, <strong>som</strong> henrykker sansene<br />
og opsvulmer legemet og lang<strong>som</strong>t utpiner, har vært de til døden hersk<strong>end</strong>e smitt<strong>som</strong>me<br />
sykdommer, <strong>som</strong> ennu nesten overalt grasserer i stiftet, mest på landet, om ei så<br />
mange dør <strong>som</strong> anno 1741. (Det året blev der født 2780, men døde 6458.) Men den<br />
største el<strong>end</strong>ighet er mangel på brød for den fattige bondealmue på landet, <strong>som</strong> i<br />
nærvær<strong>end</strong>e tid med tørre kornaks, mask, brente ben, opgravede røtter og urter på<br />
marken, malt og bakt til brød, hvorav følger ovennevnte hissige, smitt<strong>som</strong>me og dødelige<br />
sykdommer.” 46 Som følge av uår økte både den private og offentlige gjelden. Det<br />
gjorde ikke saken bedre at også hær og flåte ble mobilisert i årene 1742-44.<br />
Barnedødeligheten var svært høyt. Sogneprest Faye og hans kone var ikke noe unntak.<br />
De mistet i alt 4 av 10 fødte barn på Holt. Av andre små og store h<strong>end</strong>elser i<br />
menighetslivet nevner Andreas Faye at reformasjonens innføring ble feiret overalt i<br />
landet den 30. oktober 1736; at “<strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong> og hans Familie deltog <strong>som</strong> de Fleste i<br />
Menigheden 2 Gange om Aaret i den hellige Nadvere”; 47 at trolovelse fortsatt fant<br />
sted, 48 at det ble født et til to barn utenfor ekteskap i året og at skrifte fant sted for<br />
drukkenskap, lettsindighet og “længere Afhold fra Sakramentet”.<br />
Prestegjerningen bød også på helt spesielle oppgaver og uvanlige utfordringer, f.eks.<br />
den tragiske historien om unggutten Telleiv <strong>som</strong> ble henrettet på Goderstadjordet i<br />
1734 for drap på sin forlovede, her gjengitt etter Andreas Fayes originalsagn fra 1859:<br />
45<br />
Gaaskjenn 1953, op.cit., s. 20, oppgir til sammenligning folketallet i Holt 1855 til 4271.<br />
46<br />
Opplysninger gjengitt etter Svensen, Sv.: Holt - en bygdebok, Stavanger 1940, s. 240f.<br />
47<br />
Faye 1859, op.cit., s. 46.<br />
48<br />
I Aschehougs Norgeshistorie, bd. 6, Oslo 1996, s. 209, finnes en mor<strong>som</strong> beskrivelse av en<br />
offentlig trolovelse, påbudt ved lov fra 1589-1799, skrevet av bonden Ellef Gundersen <strong>som</strong> anno<br />
1742 ble trolovet med Magnhild Jonsdatter Vestre Tvede av Herr <strong>Gjert</strong> Faye. Trolovelsen skjedde<br />
med prest og vitner, og den høytidelige handlingen ble innført i kirkeboken. Noe ekteskap var<br />
dette imidlertid ikke. Først etter selve vielsen var samliv tillatt i kirkens øyne. Likevel var det vanlig<br />
at man flyttet sammen, selv om bryllupet ikke var avholdt. Dette kan vi lese ut av dagboken til<br />
gudfryktede bonden Ellef Gundersen:<br />
“Anno 1742 den 7. januar, <strong>som</strong> var første søndag etter helligtrekonger, trolovet jeg underskrevne<br />
med ærlig og gudfryktig pike Magnhild Jonsdatter Vestre Tvede og tekstens ord var tatt av<br />
Ordspråkenes bok 19. kapittel 14. vers: ‘Hus og gods kan arves etter foreldre, men en fornuftig<br />
kvinne kommer fra Herren’. [Trolovelsen ble foretatt] av Herr <strong>Gjert</strong> Faye. Ellef Gundersen.<br />
Anno 1742 den 21. april flyttet jeg min festepike Magnhild Jonsdatter hit til Bremnes. Gud gi oss<br />
nåde og lykke for Kristi Jesu vår herre skyld. Ellef Gundersen.<br />
Anno 1742 den 24. juni, <strong>som</strong> er St. Hans dag, stod mitt bryllup med dydig og gudfryktig pike<br />
Magnhild Jonsdatter Vestre Tvede, og vår kopulasjon [vielse] ble forrettet av Herr B<strong>end</strong>ix Dyrhus.<br />
Gud gi oss nåde, lykke, timelig og evig, for Frelseren, Jesu Kristi skyld. Ellef Gundersen Bremnes.”<br />
151
“Medens <strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong> var Prest i Holt, beretter et andet Sagn, stødte Odelsmanden paa<br />
Baasland en Tjenestepige, <strong>som</strong> han havde besvangret, i Baaslandsvandet, da hans Forældre<br />
ei vilde have en saa simpel Svigerdatter. Gjerningsmanden blev i Begyndelsen<br />
ukj<strong>end</strong>t, men hvor han færdedes blev han fulgt af den Onde i Skikkelse af en sort<br />
Hund, <strong>som</strong> <strong>end</strong>og sad sig mellem hans Been, naar han i Gjestebud spillede paa Fæle,<br />
hvorpaa han var en Mester. Han blev <strong>end</strong>elig overbevist om sin Misgjerning, sad længe<br />
fængslet paa Goderstad og blev tilsidst halshugget nede paa Goderstadjordet. Han gik<br />
til Retterstedet mellem <strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong> og Kapellanen <strong>Hr</strong>. Jens Bull og man lagde Mærke til,<br />
at Forbryderen var bleven fed, medens han sad i Fængsel, hvor <strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong> og andre<br />
Prester ofte besøgte ham for at berede ham til Døden.” 49<br />
Stillaset på retterstaden sto i mange år, helt til det datt sammen og råtnet, men<br />
åkeren bar navnet videre frem gjennom århundrene. I lange tider skal det etter h<strong>end</strong>elsen<br />
ha spøkt på Goderstadjordet (Trosserød) etter denne h<strong>end</strong>elsen. Det ble det snakket<br />
så mye om spøkeriet at sognepresten måtte rykke ut for å roe gemyttene blant<br />
bygdefolket, da det var uråd å komme frem natterstider. Ifølge Gaaskjenn klarte visst<br />
ikke <strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong> å fylle oppgaven fullt ut, da det er folk helt opp til våre dager <strong>som</strong> har<br />
ment det fortsatt er “noe rart” der. Gamle Ingeborg Tallaksdatter, sønnedatter til Torje<br />
Holtsmyra, trodde visst nok helt og fast på dette. 50<br />
Så det skortet nok aldri på oppgaver for <strong>Gjert</strong> Faye i dette presteembetet, 51 <strong>som</strong> ellers<br />
sies å ha vært en flink og velstudert prest, godt likt av bygdefolket og en uvanlig flink<br />
gårdbruker, <strong>som</strong> la mye nytt land under plogen og hadde fått til en stor frukthage.<br />
Sogneprestens familie på Holt prestegård<br />
Den 12. august 1723 giftet “<strong>Hr</strong> Gierth Fhaie og Anne Cathrine Paidtr” seg i Bragernes<br />
kirke. 52 Anne Cathrine Hansdatter Pay var datter av trelasthandler på Bragernes Hans<br />
Halvorsen Pay (ca.1671-1707) og Antonette Gabrielsdatter Bruun (ca.1678-1753). 53<br />
49<br />
Faye 1859, op.cit., s. 49.<br />
50<br />
Gaaskjenn 1953, op.cit., s. 85f.<br />
51<br />
Jens Jakobsen Bull (1718-1806) ble 6. oktober 1742 tilsatt <strong>som</strong> personellkapellan eller<br />
hjelpeprest for Faye i Holt. Han var sønn til kjøpmann Jakob Bull i Tønsberg. Han tok avskjed med<br />
menigheten i Holt etter Fayes død, og ble senere prest og prost på Lye, Jæren. “Prosten på Lye”<br />
skal ha vært en uvanlig flink prest og viden kjent <strong>som</strong> sjelesørger. Det sies at folk trodde han<br />
hadde svarteboka. Datteren Elisa skal ha blitt gift med dikterpresten Jens Zetlitz (1761-1821).<br />
Øvrige kapellaner i Holt på <strong>Gjert</strong> Fayes tid var Søren Tybring 1720-24, Henning Jørgensen<br />
Achton 1724-26, Peder Olsen Hegelund 1726-40 og B<strong>end</strong>ix Dyrhuus 1740-47, alle bosatt på<br />
Østre Moland.<br />
52<br />
Riksarkivet i Oslo: Bragernes, Kirkebok Mini nr. I3 1706-1736, 8/11, Fol. 253.<br />
53<br />
Antonette Gabrielsdatter Bruun var datter av skipskaptein Gabriel Bruun, <strong>som</strong> under den såkalte<br />
“skånske krig” (Gyldenløvsfeiden) i 1670-årene var en uforferdet fører av defensjonsskip fra<br />
Bragernes i farten på København med tre og jern til krigsflåtens forsyning. Moren het Catharina<br />
Cortsdatter Gottorp (død 1730). Antonette Gabrielsdatter Bruun ble gift andre gang på Bragernes<br />
18. juni 1709 med den formu<strong>end</strong>e Bragernes-kjøpmannen og konsumpsjonsforvalteren Anders<br />
Larsen Smith (gravlagt der 17. august 1727), og ble i dette ekteskap stammor til den ene mannlige<br />
hovedgren av familien Smith i Drammen. Ved kgl. bevilling av 28. juli 1727 fikk hun tillatelse til å<br />
sitte i uskiftet bo etter sin andre ektemann. Med stor dyktighet skal hun i en årrekke ha ledet<br />
handelshusets virk<strong>som</strong>het, etter hvert assistert av sin sønn fra første ekteskap, Halvor Hansen<br />
152
Anne Cathrine Hansdatter Pay (1703-1760).<br />
Maleri i privat eie: Arne Faye, Asker.<br />
Sogneprest <strong>Gjert</strong> Davidsen Faye (1691-1747).<br />
Maleri i privat eie: Arne Faye, Asker.<br />
Sogneprest Fayes kone ble døpt “Cathrine” i Bragernes kirke 15. september 1703 og<br />
døde i Kristiansand 15. januar 1760 om ettermiddagen. 54 Det ble ringt med alle<br />
klokker, og hun skal være begravet i Kristiansand domkirke 21. januar samme år i<br />
likhet med sin yngre søster Karen Hansdatter Pay (1705-1753).<br />
Ved gjennomgang av både slektshistoriske fremstillinger om Faye-familien og ministerial-<br />
og klokkerbøker for Holt prestegjeld i den aktuelle perioden fra 1720-1747<br />
fødte sogneprest Fayes kone i alt 10 barn på Holt prestegård. Av disse døde fire unge og<br />
tre av dem <strong>som</strong> spedbarn, noe <strong>som</strong> gir ny næring til spørsmålet om en av de tre umalte<br />
barnekistene under kirkegulvet i Holt kan tilhøre et eller flere av <strong>Gjert</strong> Fayes barn.<br />
Pay (1701-1747), og to sønner fra andre ekteskap, Lars og Gabriel Smith. Før hun ved midten av<br />
1740-årene foretok den <strong>end</strong>elige deling med sønnene, nevnes hun <strong>som</strong> Drammens mest formu<strong>end</strong>e<br />
innbygger. Etter at moren hadde trukket seg tilbake fra handelshusets ledelse, begynte Pay<br />
sammen med sin eldste halvbror Lars Smith firmaet Pay & Smith <strong>som</strong> omfattet foruten trelast<br />
også bankierforretninger og offentlige oppdrag. Det antas at Halvor Hansen Pay ved sin død<br />
etterlot seg en formue på 43000 rdl.<br />
54<br />
Riksarkivet i Oslo: hhv. Bragernes, Kirkebok Mini nr. I2 1680-1705, 9/10, Pag. 663 og Kristiansand,<br />
Kirkebok Mini nr. A1(1) 1734-1776, Pag. 557.<br />
153
Ekteparet hadde følg<strong>end</strong>e barn:<br />
1. David Faye, født 09.06.1724 i Holt og død 09.08.1762 i Kristiansand, hvor han<br />
både var postmester og byfogd, gift 1755 i Kristiansand med Ingeborg Martha Akeleye<br />
(1733-1792), datter av postmester i Kristiansand Gabriel Sigwart A. og Laurette Behr.<br />
Ingen barn.<br />
2. Antonette Faye, født 26.07.1726 i Holt og død 12.02.1751 i Kristiansand, gift i<br />
Holt kirke 24.09.1743 med borgermester i Kristiansand Hans Nielsen Berg (1718-<br />
1779). 55 Berg giftet seg 2. gang med Dorthe Marie von Stach. Ekteparet Berg/Faye<br />
fikk flere barn, blant dem den senere byfogd og kanselliråd i Ar<strong>end</strong>al, Niels Berg (1746-<br />
1818), gift med Dorothea Elisabeth With Femmer (1755-97). Deres datter, Elisabeth<br />
Marie Berg (1788-1857) ble i 1810 gift med farens etterfølger i embetet <strong>som</strong> byfogd<br />
i Ar<strong>end</strong>al, [Jens] Nicolai Henrich Jæger (1780-1846), farfaren til den kjente forfatteren,<br />
bohemen og anarkisten Hans [Henrik] Jæger (1854-1910).<br />
3. Andreas Faye, døpt 23.09.1727 i Holt og død <strong>som</strong> prost og sogneprest til Østre<br />
Moland 21.04.1792, gift 1758 i Kristiansand med Ane Margrethe Karine Flintough,<br />
datter av sogneprest Abraham F. og Anna Elisabeth Gerhardsdatter Schultz, født<br />
Winge. Fire barn, av hvilke sønnen Gerhard Faye (1760-1845), bekjent dikter og<br />
amtmann i Thisted, ble stamfar til den Danske linje av Faye-familien. Den ene av tre<br />
døtre, Cathrine Faye (død 1823), ble 1783 gift med resider<strong>end</strong>e kapellan til Øyestad,<br />
senere sogneprest til Holt et halvt år før sin død, Johan Andreas Willoch (1747-<br />
1793).<br />
4. Hans Faye, født 13.09.1728 i Holt og død <strong>som</strong> skipper, grosserer og gårdeier på<br />
Huseby i Lier 02.06.1795, gravlagt 21.06.1795 i Lier, gift 1765 i Lier med Ingeborg<br />
Linnes (1742-1813), datter av kjøpmann Amund Halvorsen Linnes og Marthe Christophersdatter.<br />
Det heter om Ingeborg at hun var bekjent for sin skjønnhet. Hans ble<br />
registrert <strong>som</strong> skipper i borgerrullene for Kristiansand 4. juli 1748, flyttet senere til<br />
Bragernes i Drammen, trolig gjennom kontakter med morens familie der, og fikk 8.<br />
september 1769 bevilling til å formale kornvarer for innbyggerne i Drammen på den<br />
av ham innrettede hestemølle. Mange barn, av hvilke de tre sønnene seilduksfabrikant<br />
Amund Linnes Faye (1767-1802), skipper Gabriel Smith Faye (1769-1821) og skipper,<br />
seilduksfabrikant, branndirektør og megler Christopher Faye (1772-1825) ble<br />
stamfedre til hhv. Halden-linjen, Eldre og Yngre Drammenslinje av Faye-familien.<br />
Den kjente sogneprest Andreas Faye til Holt 1833-60 var sønnesønn av Hans og sønn<br />
av Christopher Faye.<br />
5. Halvor <strong>Gjert</strong>sen Faye, døpt 23.11.1729 og gravlagt 02.01.1730 i Holt, 7 uker<br />
gammel.<br />
6. Elisabeth <strong>Gjert</strong>sdatter Faye, døpt 25.01.1731 og gravlagt 06.03.1731, 6 uker gammel.<br />
55<br />
Bryllupsfesten ble avholdt på Holt prestegård. I Aust-Agder-Arkivet, Ar<strong>end</strong>al: Fayes familiearkiv<br />
I 8 finnes i original en fornøyelig bryllupssang med tittelen “Den Gyldene Hud / erobret av Jason<br />
/ forestillet / for / Det Høyfornemme Brude-Par / Brudgommen / Den Velædle og Velviise<br />
Borgemester / Hans Berg / og Bruden / Den Dydædte og Hædersbaarne Jomfru / Anthonetta<br />
Faye / Paa Deres Høytidelige Bryllups Fæst <strong>som</strong> i / Høyfornemme Venners Nærværelse paa /<br />
Holts Præstegaard den 24 Sept: A o<br />
1743 / blev celebreret / Offereret / af / Brude-Parrets / ringeste<br />
/ tiener / H: H: Bøcher”. Bryllupssangen er både av tids- og plasshensyn ikke gjengitt i sin helhet.<br />
154
7. Elisabeth Faye, døpt 07.02.1732<br />
i Holt og død 17.10.1808 på Rustad<br />
i Toten, gift 1753 i Kristiansand<br />
med sogneprest til Toten, Mathias<br />
Garmann Bergh (1726-1782). 3<br />
barn: Gerhard Gunnerius (senere<br />
prest til Ringsaker), Hedevig og Katrine.<br />
Etterslekt.<br />
8. Marcus Faye, døpt 19.05.1733 i<br />
Holt, død <strong>som</strong> ung og før skifteforhandlingene<br />
etter faren ble åpnet<br />
19.06.1747.<br />
9. Anne Catharina <strong>Gjert</strong>sdatter<br />
Faye, døpt 09.06.1734 og gravlagt<br />
23.07.1734 i Holt, 7 uker gammel.<br />
10. Jacob Faye, født 03.08.1737 i<br />
Holt og død før 1775 <strong>som</strong> kjøpmann<br />
på Bragernes og megler i St. Petersburg,<br />
gift 1762 på Bragernes med<br />
Zarcha Antonette Hichmann (ca.<br />
1737-1812), datter av sorenskriver<br />
Tobias H. og Maren Christensdatter<br />
Hofgaard. Zarcha ble 2. gang gift<br />
1775 med kjøpmann på Bragernes<br />
Andreas Baltzer Heubach (1723-<br />
1796), <strong>som</strong> for øvrig hadde vært 1.<br />
gang gift med Dorothea Linnes<br />
(1725-1775). Ingen kjent etterslekt.<br />
En rik og velstå<strong>end</strong>e prest<br />
Det verserer mange historier om sogneprest<br />
Fayes rikdom, og den mest<br />
fornøyelige er vel historien om verkseier<br />
Ulrich Schnells tjener <strong>som</strong> ble<br />
s<strong>end</strong>t på “tiggerferd” til Holt prestegård,<br />
her gjengitt etter Andreas<br />
Fayes originalversjon:<br />
Det første kjente familietre i Faye-slekten tegnet av<br />
sogneprest Andreas Faye. 56 Original: Aust-Agder-Arkivet,<br />
Ar<strong>end</strong>al, Fayes familiearkiv I 4. Digitalt foto-opptak: Aust-<br />
Agder-Arkivet 2003.<br />
56<br />
Original i Aust-Agder-Arkivet, Ar<strong>end</strong>el: Fayes familiearkiv I 4. Dette første kjente familietre i<br />
Faye-slekten inngår i “Efterretninger om familien Faye”, en kladdebok skrevet egenh<strong>end</strong>ig av<br />
Andreas Faye (1802-69), sogneprest til Holt 1833-60. Faye var tidlig genealogisk interessert, og<br />
kan også sies å være en pionér her <strong>som</strong> på så mange andre fagfelt, bl.a. korresponderte han flittig<br />
med den danske genealog og forfatter Johan Carl Louis Lengnick (1796-1865), se under Trykte<br />
kilder bak i artikkelen. Etter Fayes egne barn å dømme må dette slektstreet være tegnet en gang<br />
mellom 1862 og 1866. Det er ellers verd å merke seg at familietreet opererer med David Marcussen<br />
Faye <strong>som</strong> slektens stamfar, noe også Lengnick gjør i 1857.<br />
155
“<strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong> var saa rig en Mand, at han ofte maatte fortrække <strong>Hr</strong>. Schnell paa Nesværk<br />
med Penge <strong>som</strong> denne i Begyndelsen af sin Virk<strong>som</strong>het ofte trængte til. Men <strong>Hr</strong>.<br />
<strong>Gjert</strong>, <strong>som</strong> af sin Formands Exempel hadde lært at være forsigtig, laante kun paa Pant,<br />
hvorfor Verkseierens Sølvtøi ofte maatte vandre fra Verket til Prestegaarden, <strong>som</strong> Pant<br />
for laante Penge. En Gang kom <strong>Hr</strong>. Schnells Tjener Lars Smith, en ærlig Jydekarl, forat<br />
forlange Penge uden at medbringe Pant. <strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong> afslog i Begyndelsen Forlang<strong>end</strong>et,<br />
men da den tro Tjener skildrede sin Herres Forlang<strong>end</strong>et udbrød <strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong>: ‘Jeg vil<br />
ikke laane din Herre mere uden Pant, men Dig vil jeg laane de 100 Rd. paa dit ærlige<br />
Ansigt’.” 57<br />
Den velstå<strong>end</strong>e sognepresten hadde nok et solid inntektsgrunnlag både fra presteembetet<br />
og prestegårdsdriften, foruten at han hadde arvet en god slump penger av sine<br />
egne foreldre og giftet seg inn i en rik Bragernesfamilie. Dessuten viser skiftet at han i<br />
tillegg til prestegjerningen og gårdsdriften drev omfatt<strong>end</strong>e forretningsdrift, var deleier<br />
i skip og handlet med varer bl.a. i England.<br />
Som et eksempel på sogneprestens inntektsgrunnlag, dog i en atskillig mindre skala,<br />
gjengis nedenfor en festekontrakt for Gunder Torjesen datert Holt prestegård 18. november<br />
1740 58 med <strong>Gjert</strong> Davidsen Fayes originale signatur og segl:<br />
Ki<strong>end</strong>es ieg underskrevne og hermed vitterligt giør, at ieg haver stæd og leyet, saa<strong>som</strong> ieg<br />
hermed stæder og leyer till d<strong>end</strong> Velagte Mand Gunder Torjesen eet stycke Engeland udi Blien<br />
under min paabo<strong>end</strong>e Holts Præstegaards ey<strong>end</strong>eele, med wilkor at hand samme med forsvarlig<br />
gierde skal indhegne, vedbørlig dyrcke og forbedre andre omligg<strong>end</strong>e gaarders heste og<br />
creaturer fra Præstegaardens Eng nest omkring paa visse tider søge at hindre, og aarlig deraf<br />
i leye 1 Rdr betale; og <strong>som</strong> hand derpaa haver opsat vaaning og udhuuser, og selv tilkiøbt sig<br />
det dertil brug<strong>end</strong>e tømmer og materialier, skal det staae ham frit for naar hand samme platz<br />
icke lenger vil besidde over de opsatte bygninger, <strong>som</strong> han selv finder for got at disponere;<br />
imidlertid skal hand og hustrues levistid i kraft af dette Fæstebrev for mig bruge og besidde<br />
57<br />
Faye 1859, op.cit., s. 48f., kf. også Gaaskjenn 1953, op.cit., s. 85 og Svensen 1940, op.cit., s.<br />
115-118. Schnell var fra først av ikke så heldig stilt i økonomisk hense<strong>end</strong>e og måtte ikke sjelden<br />
låne penger, bl.a. av sognepresten i Holt, <strong>Gjert</strong> Faye, <strong>som</strong> sto seg godt, men <strong>som</strong> hadde lært seg<br />
å gå var<strong>som</strong>t frem. Hans forgjenger i embetet, prost Dyrhuus, hadde lånt Niels Josten på Båslands<br />
verk 3500 rd., uten å sikre seg ved pant og fikk ingenting igjen. Faye lånte kun mot pant, så<br />
verkseierens sølvtøy vandret ofte frem og tilbake mellom jernverket og prestegården. Schnell<br />
kjøpte Båslands verk i 1724, ble eneeier etter et par år og flyttet i 1738 verket 3 km lenger nordøst<br />
mellom Sletta og Nes, <strong>som</strong> fikk navnet Nes Jernverk. Schnell bygde hovedbygningen på Nes<br />
Verk. I 1739 opprettet Schnell <strong>som</strong> tidligere omtalt skole på Nes Verk, den første faste skole i<br />
stiftet. Han trakk seg tilbake fra forretningene i slutten av 1760-årene og overlot verket til sin<br />
sønn Jacob, bosatte seg i Porsgrunn og døde 1770. Det er Schnells våpen <strong>som</strong> er malt på Nes<br />
Verks korstol i Holt kirke. For øvrig var Schnell fadder til flere av sogneprestens barn på Holt. Det<br />
finnes ellers en avskrift av et mellomregnskap mellom Faye og Schnell 1744/1745 i Aust-Agder-<br />
Arkivet, Ar<strong>end</strong>al: Fayes familiearkiv I 12<br />
58<br />
Aust-Agder-Arkivet, Ar<strong>end</strong>al: Fayes familiearkiv I 12, kf. Statsarkivet i Kristiansand: Nedenes<br />
pantebok 6 (D) 1735-1742, fol. 322. Tingl. 25. april 1741 og Nedenes tingbok 19 1736-1742, fol.<br />
374b-375. Originalen har brett og er derfor ved transkribsjonen sammenlignet med<br />
tinglysingsdokumentene.<br />
156
<strong>Gjert</strong> Davidsen Fayes signatur og segl anno 1740. 59 Original: Aust-Agder-Arkivet, Ar<strong>end</strong>al, Fayes<br />
familiearkiv I 12. Digitalt foto-opptak: Aust-Agder-Arkivet 2003.<br />
59<br />
Navnetrekket og lakkseglet er gjengitt etter originalen i Aust-Agder-Arkivet, Ar<strong>end</strong>al. Lakkseglet<br />
er det tidligst kjente eksempel på bruk av Agnus Dei-motivet eller Guds lam i Faye-familien, se for<br />
øvrig våpenskjoldet foran i artikkelen <strong>som</strong> er en standardisert form. En prototyp av seglet, <strong>som</strong> i<br />
ettertid har vært benyttet av flere prominente personer i den norske gren av Faye-familien, bl.a.<br />
Andreas Faye, finnes i Riksarkivets Lakkseglsamling. Historisk går denne våpenseglfiguren tilbake<br />
til oldkirken og gjennom middelalderens bispesegl til bruk i by- og familievåpen. Fylkeskonservator<br />
og heraldiker Geir Helgen har i brev til artikkelforfatteren opplyst at Agnus Dei-figuren f.eks.<br />
pryder byvåpnene i Rouen, Debrecen, Perth og Visby. Den er særlig brukt i tysk heraldikk, hvor<br />
den hadde røtter i middelalderens våpen og segl. Det hadde to grunner: 1) At våpenets eier hadde<br />
deltatt i kristningskorstogene østover, særlig den tyske Ordens riddere smykket seg med våpenet<br />
og 2) Den sterke forbindelse der er mellom religiøse fusentaster og den tyske Hansaen <strong>som</strong> kan<br />
tyde på at en drev med handel og høstet profitten av Ordenens korstog. Motivet i våpenet<br />
signaliserer ganske klart en religiøs tilhørighet og trolig også handelsvirk<strong>som</strong>het <strong>som</strong> må ligge<br />
tilbake på 1500-tallet. Geir Helgen beretter videre at borden i Faye-våpenet ser ut <strong>som</strong> kantbeslag<br />
av jern med naglehoder, <strong>som</strong> kan være et minne om at det her opprinnelig har vært en yngre sønn<br />
<strong>som</strong> tok dette skjoldmotivet med seg ut i verden. <strong>Gjert</strong> Davidsen Fayes lakksegl med initialene<br />
G.D.F., sedertre og Guds lam skiller seg fra den standardiserte versjonen og prototypen ved at<br />
hjelmen er byttet ut med et hjerte. Om <strong>Gjert</strong> Faye er denne “yngre sønn” <strong>som</strong> overtok Fayefamiliens<br />
seglmotiv, om motivet kan fortelle noe nytt om Faye-familiens gåtefulle opphav eller om<br />
<strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong> simpelthen bare tok motivet personlig i bruk, er fortsatt ubesvarte spørsmål. Til opplysning<br />
kan i denne sammenheng nevnes at hans eldre bror, sogneprest Marcus Davidsen Faye, benyttet<br />
en helt annen motivkrets i sitt lakksegl, kf. brev datert 24.01.1750 i Aust-Agder-Arkivet, Ar<strong>end</strong>al:<br />
Fayes familiearkiv I 16.<br />
157
ovenbemelte støcke Engeland, <strong>som</strong> med gierde, det hand bekoster, skal skilles fra mit øvrige<br />
brug, saalenge hand de ovenskrevne conditiones opfylder, og ellers sig effter hans kongl Maj ts<br />
allernaadigste Lov og Forordninger, saavit samme hans brug betreffer, retter og forholder.<br />
Dette haver ieg, da hand sig hertill med revers af denne dags dato har forpligtet, og uden<br />
præjudice for min Efterkommere i Embedet nogen maade, med haand og Zignet, hermed<br />
stadfæsted. Holts Præsteg: d 18 Nov: 1740<br />
Gert Faye<br />
Vertikalt i venstre marg av dokumentet er innført:<br />
Lydeligen Læst og Publiceret Inden Retten paa Vaar Tinget for Almuen af Strengereids Skibreede<br />
udi Neschillen d: 25de aprilis 1741: udi Justitz Protocollen paa Fol: 375: pag: 1:<br />
Extraheret, og ddj Bref Protocollen paa Fol: 322: pag: 1: Ord til andet Indført: -<br />
J.I. Undall.<br />
<strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong>s død<br />
Etter et halvt års sykeleie døde sogneprest <strong>Gjert</strong> Davidsen Faye tirsdag den 16. mai 1747. 60<br />
Liket ble ifølge Andreas Faye nedsatt i en murt grav under korsgangen i Holt kirke “hvor<br />
hans Ligkiste <strong>end</strong>nu staaer hel og holden” med følg<strong>end</strong>e påskrift på en oval blyplate: 61<br />
158<br />
Her er lagt ned<br />
den Gud og Hver mand veed<br />
var i Livet<br />
Den gudfrygtige, Ærværdige, Hæderværdige<br />
Og Vellærde, i Døden Salige,<br />
<strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong> Faye<br />
Sognepræst til Holts Præstegjeld<br />
med tilligg<strong>end</strong>e Annexer<br />
Hvis Livs Lys i Bergen blev tændt Anno 1693<br />
Udslukket Her paa Holt Anno 1747.<br />
Hvorover mand til hans ihukommelse<br />
haver ladet udgrave dette sande Vidnesbyrd:<br />
Guds Frygt og Ærlighed<br />
med flere slige Dyder<br />
I denne Kiste er lagt ned.<br />
Beed Læser! Du nyder<br />
Det Samme Vidne, naar Du skal<br />
Det Livs Lys udslukke<br />
Da faar Du stæd blant Englers Tal<br />
Kan trøstig Øiet lukke.<br />
60<br />
Kf. Faye 1859, op.cit., s. 47, hvor han oppgir at <strong>Gjert</strong> Faye døde ved påsketider, noe <strong>som</strong> må<br />
være feil. I Riksarkivet i Oslo: Holt, Kirkebok Klok nr. B5 (6) 1746-1764, rullfilm HF-1442, Fol.<br />
24b, finnes følg<strong>end</strong>e korte innførsel: “d 16 Maÿ [1747] døde Gj Faye”. Etter almanakken for det<br />
aktuelle år falt påske ut i begynnelsen av april, og tirsdag 16. mai 1747 var i så fall før pinse. Det<br />
er derfor noe uklart om Faye døde og/eller ble gravlagt på denne datoen.
“<strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong>, <strong>som</strong> <strong>end</strong> <strong>lever</strong> i <strong>Almuens</strong> <strong>Minde</strong>, var efter den gamle Anders Gravnes<br />
Udsagn, <strong>som</strong> havde seet hans Lig, da Kisten (Gravers) 1832 blev aabnet, en Mand<br />
af Middelstørrelse og mager.” 62 Inspirert av Andreas Fayes beskrivelse fra 1859<br />
opplevde artikkelforfatteren en av disse “historiske henrykkelser” 63 man til tider<br />
opp<strong>lever</strong> når man graver i fortidens mysterier. Under en studietur til Ar<strong>end</strong>al og<br />
Holt i 1991 fikk artikkelforfatteren personlig med seg davær<strong>end</strong>e sogneprest Håkon<br />
Hegdal ned under kirkegulvet på jakt etter nettopp denne kisten, men dessverre<br />
uten hell. Det var likevel både spenn<strong>end</strong>e og dystert å få oppleve de balsamerte<br />
likene <strong>som</strong> fortsatt befant seg der. I en samtale med lokalhistoriker Øyvind<br />
Bjorvatn litt senere kom det frem at <strong>Gjert</strong> Fayes kiste blant flere sannsynligvis ble<br />
tatt ut og likene gravlagt i en fellesgrav rundt 1906. Blyplaten med påskrift på<br />
kistelokket kom trolig også på avveie i forbindelse med restaureringen av kjelleren,<br />
kistene og de balsamerte likene den gangen.<br />
Skiftet etter <strong>Gjert</strong> Faye<br />
Diderich Stelling, Provst for Nedenæss Provstie og Sogne=Præst udj Ar<strong>end</strong>al, Welærværdige<br />
H r B<strong>end</strong>ix Dyrhuss, da vær<strong>end</strong>e Resider<strong>end</strong>e Capellan til Holtz Præste=gield, nu<br />
Sogne=Præst til Haue Præste=gield i Jæderens Provstie, Ærværdige H r Jens Bull, da vær<strong>end</strong>e<br />
Capellan pro Persona til Holtz Præstegield - Giør Vitterligt: at Aar 1747 den 19 de<br />
Junÿ vare wii forsamlede paa Holtz Præstegaard, overvær<strong>end</strong>e Welædle og Velb r H r Jens<br />
Bull, da vær<strong>end</strong>e Capellan paa Holtz Præstegaard, overvær<strong>end</strong>e Welædle og Velb r H r<br />
Cancellieraad Ulrich Schnell, <strong>som</strong> Enckens Laugværge, for tilligemed de 2 de av Kongl:<br />
May tz Foged anordnede Wurderings=Mænd Welagte Mand Niels Pop og Welagte Mand<br />
Ole Langan, at foretage Registrering og Wurdering over den forhen Welærværdige og<br />
Wellærde, nu hos Gud Sal: Mand H r Gert Davidsøn Faye, forrige Sogne=Præst til bem te<br />
Holtz Præstegield, hans effterladte Midler til et Lovligt Skifftes holdelse, imellem Hans<br />
effterladte Encke, den Hæderbaarne Matrone Mad me Catharina Paÿ, og Deris sammen<br />
avlede Børn Navnl: Mons r David Faye, Theologiæ Candidatus, da gammel [23] aar,<br />
Mons r Andreas Faye, Ligeleedes Theologiæ Candidatus, da 20 aar gammel, M r Hans<br />
Faye giør<strong>end</strong>e Profession av Søen og Kiøbmandskab, da 19 aar 9:, Jacob Faye, da 10<br />
aar gl:, Saavel<strong>som</strong> og Døttere Welædle Madame Anthonette Faye udi Ægteskab med<br />
Welædle og Velviise H r Borgemester Hans Berg, udi Christiansand, og Endelig Dydziirede<br />
Jomfrue Elisabeth Faye, da 16 aar gl: - Hvorda blev frembaaret effterfølg<strong>end</strong>e meubler,<br />
hvis Registrering, Wurdering av Welædle H r Sorenskriver Petter Brøndsdorph ved<br />
auction paa arve Tompten, effter samtl: arvingers forlang<strong>end</strong>e, til Høystbyd<strong>end</strong>e<br />
for=auctionering er <strong>som</strong> følger: -<br />
61<br />
Etter Faye 1859, op.cit., s. 47f. Gravskriften er, sammen med den til jernverkseier Ulrich Schnell<br />
(1699-1770), også gjengitt i Thomle, E.A.: «Forskellige norske Gravskrifter», i: Personalhistorisk<br />
Tidsskrift, 6 rekke, 5. bd. (35. årg.), Kjøbenhavn/Christiania 1914, s. 263f. Problemet er imidlertid<br />
at både ordvalg og ortografi avviker sterkt mellom Faye og Thomles versjoner. Etter<strong>som</strong> blyplaten<br />
også er tapt for ettertiden, er det vanskelig å bedømme hvilken av de to <strong>som</strong> ligger nærmest opp<br />
til originalen. Artikkelforfatteren velger likevel å tro Fayes versjon er den mest pålitelige.<br />
62<br />
Faye 1859, op.cit., s. 48.<br />
63<br />
Begrep hentet fra Henry Notakers programserie “Historiske henrykkelser” på NRK1 i 2002.<br />
159
Slik åpner det imponer<strong>end</strong>e skiftet etter <strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong>, <strong>som</strong> utgjør hele 54 sider i den<br />
geistlige skifteprotokollen for Nedenes prosti. 64 Det ble åpnet 19. juni 1747 og “tog<br />
sin Endskab” 15. mai 1748. Av kapasitets- og plasshensyn er ikke hele skiftet transkribert,<br />
selv om det rent kildemessig kunne forsvares. Nedenfor vil det isteden bli gitt et<br />
summarisk samm<strong>end</strong>rag med kommentarer til skiftets ulike deler.<br />
Auksjonsforretningen i sogneprest <strong>Gjert</strong> Davidsen Fayes dødsbo fant sted på Holt<br />
prestegård mandag 19. juni 1747 i nærvær av en rekke prominente personer fra<br />
distriktet. Det var et ønske fra arvingene i boet at gjenstander, møbler, husdyr osv.<br />
ble solgt til høystbyd<strong>end</strong>e. Likevel er det nokså påfall<strong>end</strong>e at enken, “Matrone Mad me<br />
Catharina Paÿ”, bød og kjøpte tilbake en stor del av det <strong>som</strong> ble lagt ut på auksjonen.<br />
Det kan dog også være slik at datteren Antonette, gift med borgermester Berg i<br />
Kristiansand, er den <strong>som</strong> bød på auksjonen <strong>som</strong> “Mad: Faye”, kanskje for å sikre seg<br />
gjenstander i boet.<br />
Protokollen gir en detaljert beskrivelse av det <strong>som</strong> ble lagt ut, kjøpernes navn,<br />
prisvurdering og resultat. Av kjøpere til stede på auksjonen nevnes navn <strong>som</strong> “Mad:<br />
Faye”, “Anders Larsen”, “Mr Lars Brinck”, “Comerce Raad Brinck”, “<strong>Hr</strong> Wis<strong>end</strong>al”,<br />
“Gierul Gunders:”, “<strong>Hr</strong>: Borgemester Berg”, “<strong>Hr</strong> Faye i Tønsberg”, “Ole Salvesen<br />
Fostved”, “Jacob Søfren: Ulevog”, “Jørgen Langetved”, “Henrich Holt Lier”, “<strong>Hr</strong><br />
Boye”, “Mad Boye”, “Thore Tvede”, “Syver Schugevig”, “Biørn Knuds: Bøerøen”,<br />
“Gieruld Øyeness”, “Hans Faye”, “<strong>Hr</strong> Cancel: Schnel”, “<strong>Hr</strong> Tybring”, “Bøcher”,<br />
“Niels Goderstad”, “Christen Hagestad”, “Knud Landboe”, “Halvor Qvastad”,<br />
“Anders Faye”, “David Faye”, “Lars Johansen”, “Ole Stians: Qvarstad”, “Brønsdorph”,<br />
“Jon Gaasetiøn” m.fl.<br />
“Wahrene”, <strong>som</strong> ble lagt ut, er beskrevet i skifteprotokollens fol. 205b-215a. Auksjonsforretningen<br />
ga inntekter til boet på i overkant av 1583 rd., og de fleste varene ble<br />
solgt noe høyere en forhåndsvurderingen.<br />
Det var mye sølv blant varene, og eksempler på noen av disse verdifulle<br />
“Sølv=Wahrerne” er “1 Kande med Pegler udi, 3 Runde Knapper, merket L:H:M og<br />
Een Skuepenge i Laaget”, “1 Coffe Kande med Fad”, “1 Thee Kande med Fod” osv.; en<br />
del “Thind”, f.eks. “1 Fladt Hamret Fad gammelt”, “1 Nye Engelsk Tinde Kande”, “2<br />
Natt Potter” osv.; en del “Kaabber”, de mest verdifulle “1 Stor Tærte Pande i goed<br />
Stand” og “1 Avlang Pande med 4re Jernfødder og Laag”, begge deler kjøpt av Mad:<br />
Faye; av “Mæssing og Malm” “1 Thee Kiedel med Fyrfad og Lampe” kjøpt av Mad:<br />
Faye; av “Kiøkken Jern Tøy og Blik”, “Glas=Tøÿ”, “Porcelain” og “Steen-Tøÿ” nevnes<br />
“1 Sætt Thee Tøÿ, mærket G:F: og C:P:”. Av “Lind=Klæder”, “Strie=Dreÿel”, “Thee-<br />
Duger”, “Lagener”, “Sænge=Klæder” osv. kjøpte Mad: Faye så godt <strong>som</strong> alt sammen,<br />
bl.a. en ederduns overdyne med blåstripet bomullstøy og to smalstripete, bolstrete<br />
underdyner.<br />
Til “Meubler og Huusgeraad” følger en meget interessant beskrivelse av prestegårdens<br />
rominndeling. Det dukker opp begreper <strong>som</strong> “Udi Storstuen”, “I grøn Cammeret”,<br />
“I Daglig=Stuen”, “I Cammeret ved Daglig-Stuen”, “Paa Sahlen”, “Paa det Blaae<br />
64<br />
Statsarkivet i Kristiansand: Nedenes prostis (geistlige) skifteprotokoll nr. 2 (1722-1785),<br />
fol. 205a-231b.<br />
160
Cammer”, “I Barne=Cammeret”, “Paa Skolen” og “Paa Studeer Cammeret”. “I den<br />
gamle Bygning” nevnes f.eks. “1 Sæng paa d<strong>end</strong> gamle Skole” og “1 Kacelovn i Laqveÿ<br />
Cammeret”. Med nok innsats og ressurser ville det langt på vei vært mulig å rekonstruere<br />
hvordan ekteparet Faye hadde møblert sitt hjem på Holt prestegård anno 1747!<br />
Det er også interessant å merke seg at det vises til skolerom både på prestegården og i<br />
den gamle bygning.<br />
Av “Gaardens Jernfang og Anden Redskab” ble en sag solgt til dobbel pris av prisvurderingen,<br />
og av “Gaardens Besætning” ble 10 kyr og 3 kviger, alle med navn, solgt for<br />
ca. 49 rd., 20 sauer for ca. 13 rd., “1 goed Blacked Hæst” vurdert til 20 og solgt for 27<br />
rd. og en annen hest for 8 rd.<br />
At sogneprest Faye må ha vært en velstudert, lærd og svært språkmektig mann kommer<br />
klart til uttrykk i skifteprotokollens fol. 210b-215b med opplisting av titler over<br />
“en for de Tider anseelig Bogsamling”. 65 Hans betydelige bibliotek fra første halvdel av<br />
1700-tallet talte i alt 331 numre, 66 hvor mange utgjorde flerbindsverk, fordelt under<br />
“Bøger in Folio” 50 titler, “in Qvarto” 145 titler, “in Octavo” 88 titler og “in Duodecimo”<br />
48 titler.<br />
Blant foliantene finnes en rekke bøker med religiøst innhold på flere språk, hovedsakelig<br />
latin, f.eks. titler av Calvin, diverse gravtaler og likprekener, men også<br />
Senecas skrifter, historiske verk og et atlas. Blant oktavene dominerer også bøker av<br />
religiøst innhold, f.eks. klagetaler, likprekener osv., men også mer historiske fremstillinger<br />
og lovbøker. Av de mest interessante finner vi “Bibelen i det Engelske<br />
Sprog”, Ramus Norvegia antiqva, Holbergs kirkehistorie, Jødiske historie, Danske<br />
og norske historie, samt Danmarks historie, Egedes grøndlanske misjonsbeskrivelse,<br />
“Den philosophiske Spectateur”, “Den Norske Lov bog”, “Told Rullen”, “Buls<br />
Register over Loven og Forordninger”, “Leths Register over den Danske Lov og<br />
65<br />
Faye 1859, op.cit., s. 48. Andreas Faye eide et for sin tid meget stort bibliotek på nærmere 7000<br />
bind, hvis katalog befinner seg ved Universitetsbiblioteket i Trondheim, Gunnerusbiblioteket.<br />
Mesteparten av Fayes bibliotek ble på et tidspunkt mellom 1869-99 kjøpt av den kjente boksamleren<br />
Thorvald Boeck (1848-1901).<br />
66<br />
Artikkelforfatteren har innhentet et par uttalelser fra det bibliotekfaglige miljø med 1700-tallet<br />
<strong>som</strong> spesialitet, bl.a. Harald Nissen i Trondheim og Lis Byberg i Oslo, og kan fastslå at <strong>Gjert</strong> Fayes<br />
bibliotek er betydelig, men ikke av de aller største. Fra Trondheim, <strong>som</strong> av Holberg ble rost <strong>som</strong><br />
“den bedste By efter Proportion i Danmark og Norge at kiøbe Bøger”og <strong>som</strong> på 1700-tallet hadde<br />
mange innholdsrike bibliotek, kan nevnes at lagmann Abraham Dreier i 1737 hadde 879 titler,<br />
seigneur Mathias Gartner i 1754 hadde 416 bind, pastor Christopher Bernhoff i 1755 hadde 871<br />
titler, hospitalprest Lauritz Lund i 1765 hadde 2302 bind, biskop Johan Ernst Gunnerus i 1774<br />
hadde 2651 bind, Gerhard Schøning i 1775 hadde 1200 bind. Disse bibliotekene, <strong>som</strong> Fayes,<br />
viser store språkkunnskaper (tysk, engelsk, latin, gresk, svensk, italiensk, spansk osv.), samt<br />
vitner om særlig interesse for historie, filosofi, natur-, folke- og forfatningsrett. Lis Byberg, <strong>som</strong><br />
leder forskningsprosjektet 1700-tallets bokfortegnelser - veivisere i en ny offentlighet? med<br />
periodeavgrensing 1750-1815, har notert at foliantene og kvartene dominerer i <strong>Gjert</strong> Fayes<br />
bibliotek, noe <strong>som</strong> ikke var helt vanlig i første halvdel av 1700-tallet. Det var også relativt uvanlig<br />
med en så stor samling av engelskspråklig litteratur på denne tiden. Tysk, dansk, latin og fransk<br />
er de dominer<strong>end</strong>e språkene i de fleste bokkatalogene. Av de nesten 150 bokauksjonskatalogene<br />
hun har analysert, viser det seg at både geistlige og borgere satt på boksamlinger av en viss<br />
størrelse. Fayes samling føyer seg inn i dette bildet.<br />
161
Forordninger”. Blant oktavene finner vi engelsk litteratur <strong>som</strong> “Watsons’ The Godlimans’<br />
picture”, Seneca på fransk, Homer og Hesiod på latin, flere historiske verker<br />
av Holberg, samt hans “Natur og Folckeret” og mange eksemplarer av “Livsens<br />
Wey og Troens Kamp og Sejer”, kanskje beregnet til skolebruk. Blant duodesene<br />
finner vi nok en bibel på engelsk, et nytestamente på fransk og et på hollandsk,<br />
samt en god del andre titler på hollandsk, historiske fremstillinger på fransk og en<br />
del forskjellige oppslagsverk på ulike språk.<br />
Hele Fayes bibliotek ble solgt på auksjonen. Går vi videre i skifteprotokollens fol.<br />
215a-218a, følger i alt 50 panteobligasjoner, gjeldsbrev og andre fordringer i perioden<br />
1725-47. Disse antas å ha stor lokalhistoriske interesse, og hoveddelen av dem er fra<br />
slutten av 1730-årene og utover. Enken og tilstedevær<strong>end</strong>e arvinger erklærte at boet<br />
eide 1/16 i skipet Imanuel, <strong>som</strong> ble ført av en Jørgen Johnsen. Skipperen tilbød seg å<br />
betale 290 rd. for parten og fikk tilslaget. Videre følger flere obligasjoner og andre<br />
gjeldskrav. Eksempler er: Ifølge skjøte fra Torgrim Jakobsen av 23. mars 1747 eide boet<br />
i Voksne under Lia i Tromøy 3 1/2 kalveskinn taksert til 130 rd.; Et utlegg på skifte<br />
etter avdøde Jens Thorup i Brekke på Tromøy 4 33/64 kalveskinn taksert til 72 rd.; 1<br />
kalveskinn i Langetved i Holt etter avdøde Pål Peders: til 10 rd. og en halvpart i en bu<br />
på Langan Stranden ved Holt til 5 rd. 67<br />
Da det ble innkalt til ny skiftesamling på Holt prestegård tirsdag 14. mai 1748,<br />
nesten et år etter <strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong>s bortgang, møtte Madam Catarina Pay med lagverge kanselliråd<br />
Ulrich Schnell og sønnene David, Andreas og Hans Faye. Med diverse inntekter<br />
tilkommet i det forløpne år, ble boets inntekter fastsatt til i alt 10086 riksdaler 3<br />
ort 15 skilling. 68<br />
Når det gjelder utgiftssiden i boet, nevnes bl.a. begravelse<strong>som</strong>kostninger og sørgeklær<br />
for i alt 198 rd., og at Mad. Faye krevde gravferdsvederlag på ikke mindre enn 235<br />
rd. Av spesiell interesse nevnes også at “Effter avgangne H r Giært Fayes Løftte, haver<br />
Encken Ladet forfærdige Een Prædicke Stoel til Holtz Kircke, <strong>som</strong> med Snedtker,<br />
Maler=Løn og udstaffering haver kostet” i overkant av 57 rd. og at det etter avtale med<br />
herr Wiss<strong>end</strong>al skyldes for reparasjon og åbot på Holt prestegård for i alt 300 rd. Fra<br />
skifteprotokollens fol. 223a og flere foliosider fremover følger en pussig sak om et vergemål.<br />
<strong>Gjert</strong> Faye hadde sammen med svogeren Halvor Hansen Pay i Drammen vært<br />
formynder for Jakob Torgrimsens døtre Johanne og Anthonette Jakobsdøtre. Det var<br />
“kommet til kort” 373 tønner jernmalm under en transport <strong>som</strong> de to hadde arvet<br />
etter faren. <strong>Gjert</strong> Fayes uttalelse av 16. juni 1740 refereres. Faye visste engang om<br />
vergemålet, og saken ble henvist til retten.<br />
67<br />
Den andre halvparten tilhørte jernverkseier og kanselliråd Schnell og kan tyde på et<br />
forretningssamarbeid med sogneprest Faye. Vannstanden på det aktuelle sted var dessuten langt<br />
høyere den gang.<br />
68<br />
For å få et mål på hvor store verdier man snakker om, kontaktet artikkelforfatteren direktør Knut<br />
Sprauten ved Norsk lokalhistorisk institutt. Han meddelte at han syntes det var et imponer<strong>end</strong>e<br />
presteskifte med store verdier. Selv om det finnes skifter etter kjøpmenn og storeksportører <strong>som</strong><br />
kunne komme opp i bruttobeløp på to til trehundretusen riksdaler i de største norske byene (2 -<br />
3 tønner gull <strong>som</strong> det ble kalt), var likevel 10000 riksdaler mye for en geistlig. For dette beløpet<br />
kunne man på denne tiden f.eks. kjøpe ca. 50 mellomstore gårder, 2500-3000 kyr osv.<br />
162
Boets utlegg totalt beløp seg til 2209 riksdaler 1 ort 11 skilling. Overskuddet på<br />
7877 riksdaler 2 ort 4 skilling ble da utlagt <strong>som</strong>:<br />
Enkens arv: 3938 riksdaler 3 ort 2 skilling<br />
Hver brors lodd: 787 riksdaler 3 ort 2/5 skilling<br />
Hver søsters lodd: 393 riksdaler 3 ort 12 1/5 skilling<br />
Som kurator eller verge for eldste sønn, David Faye, ble innsatt hr. kanselliråd Schnell,<br />
og for Andreas Faye farbroren hr. Marcus Faye, sogneprest til Tønsberg. Hans<br />
Faye hadde fått dispensasjon av Kongen datert 2. februar 1748 til å være sin egen<br />
verge. I dispensasjonen kalles Hans “Borger og Skipper av vår Kiøbstad Christiansand”.<br />
For Jacob Faye og Elisabeth Faye ble enken Catharina Pay “eftter Forlang<strong>end</strong>e” innsatt<br />
<strong>som</strong> verge og formynder under tilsyn og “Couratel” av hr. borgermester Berg. Den<br />
eldste datteren, Antonette Faye, mottok selv sin arvelodd.<br />
Det finnes for øvrig ikke noe skifte etter <strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong>s kone, Anne Cathrine Hansdatter<br />
Pay <strong>som</strong> døde i Kristiansand 15. januar 1760, verken i de ordinære skifteprotokollene<br />
for Kristiansand eller i den geistlige skifteprotokollen for Nedenes prosti. For det aktuelle<br />
tidsrom finnes det ikke geistlige skifteprotokoller for Kristiansand domsprosti.<br />
Som en liten kuriositet kan nevnes at den danske genealog og forfatter Johan Carl<br />
Louis Lengnick (1796-1865) i 1857 skriver:“Gerhard Faye’s og Cathrine Hansdatter<br />
Pay’s Afkom har Adkomst til Understøttelses-Anstalten for træng<strong>end</strong>e Efterslægt af<br />
Medlemmerne i den ophævede civile og adskillige Stænders Enkekasse i Kjøbenhavn.” 69<br />
Om noen i slekten har benyttet seg av dette, vites per dags dato ikke.<br />
Noen avslutt<strong>end</strong>e kommentarer<br />
Artikkelforfatteren trodde i utgangspunktet at det ikke var særlig mer å skrive om <strong>Hr</strong>.<br />
<strong>Gjert</strong> enn det Andreas Faye, Sv. Svensen og Telleiv T. Gaaskjenn hadde gjort før, at<br />
kildene til sogneprest <strong>Gjert</strong> Davidsen Fayes biografi på det nærmeste var uttømt. Så feil<br />
kan man altså ta, men det har utvil<strong>som</strong>t vært en spenn<strong>end</strong>e oppdagelsesferd gjennom<br />
1700-tallets historie.<br />
Sett med moderne brilleglass var ikke <strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong> en ordinær prest på landet, men<br />
levde et nærmest eventyraktig liv både <strong>som</strong> skipsprest under Den store nordiske krig og<br />
<strong>som</strong> fargerik sogneprest til Holt i en svært hard, skift<strong>end</strong>e og turbulent tidsepoke.<br />
Kanskje var han <strong>som</strong> student i de samme akademiske og sosiale sirkler <strong>som</strong> Holberg,<br />
vandret i Staverns gater sammen med Tordenskiold og seilte inn til Marstrand med<br />
Fredrik IV i 1719.<br />
<strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong> var godt likt av bygdefolket i Holt, foruten å være en driftig gårdbruker og<br />
forretningsmann. Han kom til Holt i 1720 med svekket helse, men det ser ut <strong>som</strong> han<br />
taklet dette godt i sitt nye embete. Det skortet aldri på oppgaver og utfordringer i<br />
prestegjeldet. <strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong>s betydelige bibliotek vitner om en både lærd og svært språkmektig<br />
sogneprest. Skiftet forteller også om en mann med store materielle ressurser.<br />
Det er gjenstår fortsatt en del uløste spørsmål også etter at denne artikkelen er skre-<br />
69<br />
Lengnick, J.C.L.: Genealogier over adelige og borgerlige Familier, Kjøbenhavn 1857, s. 10.<br />
163
vet: Om <strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong> faktisk var i Marstrand med Kongen? Hvor <strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong>s lik tok veien<br />
i forbindelse med restaureringen i 1906? Hvorfor enken ble gravlagt i Kristiansand<br />
domkirke og ikke gjenforent med sin mann i Holt? Og om en av fastskolene i bygda<br />
kan ha ligget på prestegården i Fayes tid?<br />
Avslutningsvis er det forfatterens håp at denne artikkelen har vekket nysgjerrigheten<br />
for <strong>Hr</strong>. <strong>Gjert</strong>s eventyrlige liv hos noen og gitt andre lesere lokalhistoriske ledetråder det<br />
er verd å ta tak i og arbeide videre med.<br />
164<br />
*<br />
Trykte kilder<br />
Aschehougs Norgeshistorie, bd. 6, Oslo 1996.<br />
Bergersen, Olav: Viceadmiral Tordenskiold, 2 bind, Trondhjem 1925.<br />
Bjerg, Hans Christian og Erichsen, John: Danske orlogsskibe 1690-1860. Konstruktion<br />
og dekoration, bd. I, København 1980.<br />
Christensen, Benny: «Bidrag til vore kongeskibes historie», i: Marinehistorisk Tidsskrift,<br />
nr. 1, mars 1972.<br />
Eilstrup, Per: Tordenskiold. Peter Wessel og hans tid. / innledning ved Svein Molaug; til<br />
norsk ved orlogskaptein Jon Rustung Hegland, Oslo 1971.<br />
Ellehøj, Sv<strong>end</strong>; Grane, Leif og Hørby, Kai: Københavns Universitet 1479-1979, bd. I,<br />
København 1991.<br />
Ehrencron-Müller, H.: Forfatterlexicon omfatt<strong>end</strong>e Danmark, Norge og Island indtil 1814,<br />
bd. II, København 1925.<br />
Faye, Andreas: Bidrag til Holts Prester og Prestegjelds Historie, Ar<strong>end</strong>al 1859.<br />
Faye, Axel: The Faye family of Norway, Oslo 2002.<br />
Friis-Pedersen, H.: Studenterne ved Københavns Universitet 1668-1739, bd. 1, Aarhus<br />
1945.<br />
Garde, P.G.: Efterretninger om den danske og norske Søemagt, bd. 4, Kjøbenhavn 1835.<br />
Giessing, Christopher: Nye Samling af Danske, Norske og Islandske Jubel-Lærere, del III,<br />
bd. 1, Kiøbenhavn 1786.<br />
Gaaskjenn, Telleiv T.: Holt kirke ca. 1100-1953, Tvedestrand 1953.<br />
Hauch-Fausbøll, Th. og Hiort-Lorenzen, H.R.: Patriciske slægter, Anden samling, Kjøbenhavn<br />
1911.<br />
Holck, P.: Den historiske modelsamling paa Holmen, København 1939.<br />
Jæger, Olaf: Stamtavle over familierne Jæger i Norge, Bergen 1917.<br />
Koch, Hal og Kornerup, Bjørn: Den danske kirkes historie, bd.V, København 1951.<br />
Korsdal, Kari og Støvern, Hans: Fredriksvern verft 1750-2000, Stavern/Larvik 2000.<br />
Københavns Universitets arkiv 1479 - ca. 1910. Udgivet av Rigsarkivet. København<br />
1978.<br />
Lengnick, J.C.L.: Genealogier over adelige og borgerlige Familier, Kjøbenhavn 1857.<br />
Lorentzen, Bernt: Bergen og sjøfarten I Fra Olav Kyrres tid til året 1814, Bergen 1959.<br />
Lybeck, Otto (red.): Svenska flottans historia, bd. II, Malmø 1943.<br />
Marwick, Hugh: Orkney Farm-Names, Kirkwall 1952.<br />
Marwick, Hugh: Merchant Lairds of long ago, Part II, Kirkwall 1939.
Munch, P.A.: «Uddrag af Skibsprest Caspar Bruuns Dagbog i Aarene 1716-1718», i:<br />
For Hjemmet, utg. av A. Munch og P.A. Munch, bd. II, Christiania 1862.<br />
Nedrebø, Yngve: «Bergen - frå Skandinavias største by til strilane sin hovudstad. Om<br />
folketalsutvikling og flytting 1600-1900», i Frå Fjon til Fusa, Årbok 1990/91, Hordamuseet<br />
og Nord- og Midhordlands Sogelag.<br />
Nicolaysen, N.: Bergens Borgerbog 1550-1751, Kristiania 1878.<br />
Norsk personnamnleksikon, 2. utg. ved Kristoffer Kruken, Oslo 1995.<br />
Schmidt, Olaus: Familien Pay - genealogiske og personalhistoriske oplysninger, Trondhjem 1937.<br />
Slægtstavlesamlingen 1932, Udgivet av Dansk Personalhistorisk Bureau, København 1932.<br />
Smith, S. Birket: Kjøbenhavns Universitets Matrikel, Kjøbenhavn 1894.<br />
Spence, William: «A List of Orkney & Shetland Burgesses of Bergen», i: Orkney Antiquarian<br />
Society, vol. VXIII, Kirkwall 1934-35.<br />
Steensen, R. Steen: De danske kongers skibe, København 1972.<br />
Svensen, Sv.: Holt - en bygdebok, Stavanger 1940.<br />
Thomle, E.A.: Nogle Christiansandske Præsteautobiografier. Særtrykk av Personalhistorisk<br />
Tidsskrift IV. København 1883.<br />
Thomle, E.A.: «Forskellige norske Gravskrifter», i: Personalhistorisk Tidsskrift, 6 rekke,<br />
5. bd. (35. årg.), Kjøbenhavn/Christiania 1914.<br />
Topsøe-Jensen, T.A. og Marquard, E.: Officerer i den dansk-norske søetat 1660-1814 og<br />
den danske søetat 1814-1932, bind 2, København 1935.<br />
Wiberg, S.V.: Personalhistoriske, statistiske og genealogiske bidrag til en alminnelig dansk<br />
præstehistorie, bd. II, Odense 1870.<br />
Øverland, O.A.: «Tordenskiold», i: Folkebladet, nr. 11, 26. mai 1901.<br />
Ellers er benyttet allmenne oppslagsverk <strong>som</strong> Store norske leksikon, Norsk Biografisk<br />
Leksikon, Dansk Biografisk leksikon mv.<br />
Utrykte kilder<br />
Aust-Agder-Arkivet, Ar<strong>end</strong>al:<br />
* Fayes familiearkiv I 3 [Stambog for familien Faye (kladdebok, skrevet av Andreas Faye)]<br />
* Fayes familiearkiv I 4 [“Efterretninger om familien Faye” (kladdebok, skrevet av Andreas<br />
Faye)]<br />
* Fayes familiearkiv I 12 [Gunder Torjesens festekontrakt av 18. november 1740 (tinglyst<br />
25. april 1741), samt mellomregnskap mellom <strong>Gjert</strong> Faye og jernverkseier Ulrich<br />
Schnell på Nes verk 1744-45]<br />
* Fayes familiearkiv I 8 [“Den Gyldene Hud erobret av Jason”, til brudeparet Hans Berg<br />
og Anthonette Faye (datter av <strong>Gjert</strong> Davidsen Faye)]<br />
* Fayes familiearkiv I 16 [Vedr. Marcus Faye, sogneprest til Tønsberg (hans lakksegl i<br />
brev datert 24.01.1750)]<br />
* Fayes familiearkiv I 18 [Avskrift av div. bevillinger vedr. “Bergens Fayerne” 1711-19]<br />
Universitetsbiblioteket i Trondheim, Gunnerusbiblioteket, Spesialsamlingene:<br />
Catalog over A. Fayes Bogsamling I og II, qMS 744 og fMs 471 (Thorvald Boeck)<br />
Orkney Archives, Kirkwall:<br />
Reference D14/2/13 [Traill family letters]<br />
165
Statsarkivet i Bergen:<br />
Byfoged og byskriver i Bergen, Arvebok No 4 1716-1738, fol. 31 og fol. 171b-172a [skifter<br />
etter hhv. David Marcussen Faje 12. februar 1718 og hans enke Elisabeth Messing<br />
21. februar 1725]<br />
Statsarkivet i Kristiansand:<br />
* Nedenes prostis (geistlige) skifteprotokoll nr. 2 (1722-1785), fol. 205a-231b [skiftet<br />
etter Gert Davidsøn Faye ble åpnet 19. juni 1747 og sluttet 15. mai 1748]<br />
* Nedenes pantebok 6 (D) 1735-1742, fol. 322. Tingl. 25. april 1741 [tinglysing av<br />
Gunder Torjesens festekontrakt av 18. november 1740]<br />
* Nedenes tingbok 19 1736-1742, fol. 374b-375 [tinglysing av Gunder Torjesens festekontrakt<br />
av 18. november 1740]<br />
Rigsarkivet i København:<br />
* Danske Kancelli, Sjællandske Tegnelser 1715-1716, folio 662v [Brevbok]<br />
* Danske Kancelli, D.21, Koncepter og indlæg til Sjællandske Tegnelser 1716 nr. 207<br />
[Konsept]<br />
Riksarkivet i Oslo:<br />
* Danske Kanselli, Norske innlegg, pk. mai-desember 1720, ad 31. juli 1720<br />
* Danske Kanselli, Norske registre 1720-1722, s. 134b-135a<br />
* GTK, Tollregnskaper, Bergen A, eske 5, blad av tollbok 1690, s. 248b<br />
Det er også innhentet en rekke opplysninger fra Riksarkivets mikrofilmsamling av bl.a.<br />
aktuelle kirkebøker, samt fra Digitalarkivet og andre tilgjengelige kilder på internett.<br />
166<br />
*<br />
Takk til Åsa Faye Braadland, Ragnar Faye og Axel Faye for økonomiske bidrag til artikkelen<br />
og Øyvind Bjorvatn, Terje Gudbrandson, Erik Gøbel, Knut Sprauten, Tor Weidling, Kåre<br />
Hodne, Oddleif Hodne, Harald Nissen, Lis Byberg, Geir Helgen, Anette Walmann, Lars<br />
Mærsk Hansen m.fl. for faglige råd og innspill.