PILEGRIMSSPOR - Pilegrim.info
PILEGRIMSSPOR - Pilegrim.info
PILEGRIMSSPOR - Pilegrim.info
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>PILEGRIMSSPOR</strong><br />
HELLIGE REISER I FORTID OG NÅTID<br />
Eulogia – magiske minner fra hellige steder<br />
Av Siri Sande<br />
Fra de stedene pilegrimer besøkte,<br />
kunne de bringe hjem forskjellige<br />
”suvenirer”. De mest<br />
kjente er pilegrimsmerkene,<br />
men det var også andre og mer<br />
personlige ting, såkalte eulogiae.<br />
I motsetning til pilegrimsmerkene<br />
var ikke disse beregnet<br />
til å feste på klærne. En eulogia<br />
(ordet betyr ”hilsen” eller ”velsignelse”)<br />
synes ikke å ha vært<br />
noe som man viste fram for andre,<br />
men noe som hovedsakelig<br />
hadde verdi for pilegrimen selv.<br />
Magisk verdi<br />
Denne verdien kunne ofte være<br />
magisk, for i motsetning til pilegrimsmerker,<br />
kunne eulogiae<br />
være knyttet til mirakuløse hendelser.<br />
Et typisk eksempel er<br />
de minner som pilegrimene tok<br />
med seg fra Peters grav i Roma<br />
i tidlig middelalder. De bestod<br />
simpelt hen av stoffstykker. Om<br />
pilegrimene skaffet seg disse på<br />
stedet, eller om de hadde dem<br />
med seg, vites ikke.<br />
<strong>Pilegrim</strong>ene senket stoffet ned<br />
i Peters grav. Etter en viss periode<br />
med bønn og faste trakk de<br />
stoffet opp igjen, og da var det<br />
så gjennomtrengt av nåde at det<br />
hadde økt i vekt. Man må anta<br />
at det var satt opp vekter ved Peters<br />
grav så pilegrimene kunne<br />
veie stoffet før og etter nedsenking.<br />
Olje fra gravlamper<br />
Denne praksisen kjenner vi fra<br />
skriftlige kilder, for naturligvis<br />
er ingen stoffstykker fra Peters<br />
grav bevart. I det hele tatt er<br />
romerske eulogiae forbausende<br />
anonyme. I skattkammeret til<br />
katedralen i Monza nord for Milano<br />
ligger en rekke små glassflasker<br />
(ampuller) med olje. De<br />
ligger sammen med en liste som<br />
forteller at de inneholder olje fra<br />
lamper som brant ved forskjellige<br />
martyrers graver i Romas<br />
katakomber. I noen tilfelle har<br />
ampullene ennå bevart påklistrete<br />
etiketter som sier hva som<br />
var i dem. Ampullene selv er<br />
imidlertid helt anonyme, så uten<br />
den skriftlige forklaringen ville<br />
vi ikke visst hva de inneholdt.<br />
En bit av det hellige sted<br />
Et annet eksempel på etiketter<br />
finnes i et dekorert treskrin<br />
i Vatikanmuseene. Det inneholder<br />
steiner fra det hellige<br />
land. Igjen er det etikettene som<br />
forteller oss hvor steinene kom<br />
fra, for i seg selv er de anonyme.<br />
Å ta med seg en bit av det hellige<br />
sted bokstavelig talt, er den<br />
mest primitive og antagelig også<br />
den mest opprinnelige form for<br />
pilegrimssuvenir. I dette tilfellet<br />
er det den eksepsjonelt gode<br />
bevaringstilstanden til skrinet<br />
og etikettene som gjør at vi kan<br />
tolke innholdet. Det finnes antagelig<br />
diverse steiner fra Det<br />
hellige land rundt om i Europa,<br />
men siden etikettene mangler,<br />
vil man vanligvis tro at det bare<br />
er en lokal stein.<br />
En litt mer forseggjort form for<br />
slike pilegrimssuvenirer er å<br />
bearbeide den hellige jorden til<br />
gjenstander. Det gikk an hvis<br />
den var leirholdig og kunne<br />
formes til såkalte polletter, d.v.s.<br />
en slags små, runde eller ovale<br />
brikker. De hadde gjerne et<br />
stempel med bilde av den lokale<br />
helgen. Slike eulogiae kunne<br />
man ta med seg hjem. Man<br />
hører om pilegrimer som under<br />
sjøreiser smuldret opp eulogiae<br />
og strødde dem på havet for å<br />
stille stormen.<br />
<strong>Pilegrim</strong>sampuller<br />
Andre eulogiae var av voks, men<br />
dem kjenner vi bare fra skriftlige<br />
kilder. Voks er et så ube-<br />
standig materiale at det sjelden<br />
er bevart. Man må tro at voksen<br />
stammet fra lys som hadde brent<br />
ved helgenens grav, og at den<br />
var forsynt med et stempel med<br />
hans eller hennes bilde. Andre<br />
eulogiae kunne som nevnt inneholde<br />
olje fra lamper som hadde<br />
brent ved helgengraver. Noen av<br />
de mest interessante er fra Det<br />
hellige land og består av små<br />
blyflasker. De er dekorert med<br />
motiver fra Jesu liv knyttet til<br />
de hellige steder som pilegrimen<br />
formodentlig hadde besøkt.<br />
Vi ser oppstandelsen med Kristi<br />
grav, hans fødsel i Betlehem,<br />
himmelfarten nær Jerusalem<br />
o.s.v. Også det før omtalte skrinet<br />
i Vatikanmuseene har slike<br />
scener malt på lokket.<br />
Mer vanlige enn bly, er brent<br />
leire som materiale for pilegrimsampuller.<br />
Noen som var svært<br />
flinke til å propagandere for<br />
sitt kloster, var munkene i Abu<br />
Mina-helligdommen i Egypt.<br />
De masseproduserte terrakottaampuller<br />
med bilde av den hellige<br />
Menas som var begravd i en<br />
stor kirke på klostrets område.<br />
Det er usikkert om ampullene<br />
inneholdt olje fra lamper ved<br />
hans grav eller hellig vann fra<br />
en kilde på stedet. Menas-helligdommen<br />
hadde sin storhetstid<br />
på 500- og 600-tallet, og Menas-ampuller<br />
er funnet så langt<br />
nord som Paris. De har bilde av<br />
helgenen, som regel flankert av<br />
to kameler.<br />
Fra før år 1000<br />
Alle disse eulogiae stammer fra<br />
før år 1000. De har noe utpreget<br />
stofflig og fysisk ved seg idet de<br />
Foto: Kulturhistorisk museum<br />
omfatter materiale som har vært<br />
i direkte kontakt med det hellige<br />
sted, hvis de ikke simpelt<br />
hen består av det hellige stedet<br />
selv i form av stein og jord. Etter<br />
år 1000 får pilegrimssuvenirene<br />
en mer abstrakt karakter<br />
idet pollettene ikke lenger er laget<br />
av jord, men av metall eller<br />
glass. Det blir også mer viktig<br />
å vise andre at man har vært på<br />
stedet, hvilket fører til at euologiae<br />
gradvis blir erstattet av<br />
pilegrimsmerker beregnet til å<br />
henge eller feste på seg.<br />
Etter en viss periode med<br />
bønn og faste trakk de<br />
stoffet opp igjen, og da var<br />
det så gjennomtrengt av nåde<br />
at det hadde økt i vekt.<br />
10 11<br />
<strong>Pilegrim</strong>er i krig<br />
Av Eivor Oftestad<br />
I 1099 hadde Jerusalem vært<br />
under muslimsk styre i nærmere<br />
400 år. På den jødiske Tempelhøyden<br />
hadde Klippedomen og<br />
Al-aqsa moskeen blitt reist. Den<br />
hellige gravs kirke, de kristnes<br />
helligdom på stedet for Kristi<br />
oppstandelse, var blitt rasert av<br />
kalif Al-Hakim i 1009. Gjennom<br />
flere generasjoner hadde<br />
byen vært regnet som et vanskelig<br />
tilgjengelig pilegrimsmål.<br />
Jerusalem ble til slutt erobret<br />
av korsfarerne. Benediktinermunken<br />
Roberts beretning om<br />
slaget om Jerusalem, ble den<br />
mest populære i sin samtid. Både<br />
argumentene for og språket i<br />
denne beretningen er nok ganske<br />
fremmed for oss i dag.<br />
Historia Iherosolimitana<br />
Hva var det som drev tusener av<br />
riddere, bønder, fattigfolk, kvinner<br />
og til og med barn på pilegrimsferd<br />
mot denne byen i øst<br />
og som førte til erobringen av Jerusalem<br />
i 1099?<br />
Moderne historikere gir helt andre<br />
perspektiver og svar om erobringen<br />
enn dem som først fortalte om<br />
den. I dag vet vi også at araberne,<br />
jødene og de kristne i østkirken<br />
opplevde korstogene som forferdelige.<br />
Pave Urban II holder sin tale på konsilet i Clermont i 1095. Foto: Bibliothéque nationale de France<br />
Men samtidens munker på<br />
1100-tallet som hadde Bibelen<br />
som sin viktigste daglige lesning,<br />
fortalte sin historie gjennom<br />
et religiøst språk. Den mest populære<br />
beretningen var Historia<br />
Iherosolimitana av benediktinermunken<br />
Robert. Når han skal fortelle<br />
om det som har skjedd, sammenlikner<br />
han seg med Moses,<br />
Josva, Samuel og David, de store<br />
historiefortellerne i Bibelen.<br />
Gud vil nemlig at det skal fortelles<br />
om alle mirakler han lar skje i historien:<br />
”siden skapelsen av verden,<br />
hva mer mirakuløst løfterikt<br />
har skjedd, med unntak av det forløsende<br />
korsets mysterium, enn<br />
det som er oppnådd i vår egen tid<br />
ved vårt eget folks reise til Jerusalem?<br />
Jo mer man tenker på det,<br />
desto mer overveldende blir det<br />
selv i sinnets innerste avkroker!<br />
For dette var ikke menneskers<br />
verk, det var Guds verk.”<br />
Fri landet<br />
Robert starter sin beretning om<br />
det første korstoget med den store<br />
talen pave Urban II holdt på konsilet<br />
i Clermont en sen høstdag i<br />
1095. Her var samlet kardinaler<br />
fra Roma og en rekke franske og<br />
germanske biskoper, foruten en<br />
enorm menneskemengde som angivelig<br />
hørte pavens oppfordring<br />
om å legge ut mot Jerusalem.<br />
Paven brakte nyheter fra Østen,<br />
fra Jerusalem og Konstantinopel.<br />
Perserne, et fremmed folkeslag<br />
og avvist av Gud, har invadert<br />
de kristnes land. De slakter ned<br />
kristne, plyndrer dem, griser til<br />
altrene i kirkene med sin egen<br />
skitt, omskjærer kristne og heller<br />
blodet på altrene og i døpefontene,<br />
binder kristne fast til påler<br />
med utrevne tarmer og hugger<br />
av hodene deres ved ett sverdhugg.<br />
Med kvinnene gjør de ting<br />
som ikke engang kan nevnes. I<br />
følge Roberts gjengivelse legger<br />
pave Urban hevnen og befrielsen<br />
på frankerne, det utvalgte folket,<br />
folket til Karl den Store som også<br />
bekjempet hedningene. ”Legg ut<br />
på veien til Den hellige grav, fri<br />
landet fra et bedervet folkeslag og<br />
ta det selv i eie, landet som var gitt<br />
av Gud til Israels barn, som Skriften<br />
sier et land som flyter av melk<br />
og honning!”<br />
”Verdens navle”<br />
Urbans beskrivelse av byen Jerusalem<br />
er milevidt fra den egentlige<br />
støvete lille byen i det tørre landskapet<br />
som korsfarerne snart skal<br />
møte. Hans beskrivelse i denne<br />
talen er snarere et eksempel på<br />
hvordan forestillingene om det<br />
jordiske og himmelske Jerusalem<br />
smeltet sammen: ”Jerusalem er<br />
verdens navle. Det er et land mer<br />
<strong>PILEGRIMSSPOR</strong><br />
HELLIGE REISER I FORTID OG NÅTID<br />
fruktbart enn noe annet, nærmest<br />
som et annet jordisk paradis.<br />
Vår forløser opphøyet det med sitt<br />
komme, æret det med sine ord,<br />
helliget det gjennom sin lidelse,<br />
forløste det ved sin død og forherliget<br />
det gjennom sin begravelse.<br />
Allikevel er denne kongelige byen<br />
i verdens sentrum holdt i fangenskap<br />
av sine fiender…”<br />
Etter at paven hadde endt sin oppfordring<br />
om å legge ut mot øst,<br />
svarte folkemengden med enstemmig<br />
rop: ”Gud vil det! Gud<br />
vil det!” Ropet gjallet ikke bare<br />
over Clermont denne høstdagen,<br />
men gav gjenklang i hele kristenheten<br />
– fra Sicilia i sør til Norge<br />
og Island i nord. Ifølge Roberts<br />
beretning ble det umiddelbart bestemt<br />
at de som ville ta ut på denne<br />
reisen skulle bære korsmerker,<br />
enten på pannen eller på brystet.<br />
De var korsmerkede pilegrimer,<br />
crucesignati, det som senere ble<br />
kalt korsfarere.<br />
Israelsfolket<br />
I tråd med den innledende talen<br />
til Urban II, forteller Robert om<br />
frankernes erobring av Jerusalem<br />
som en gjentakelse eller en<br />
fortsettelse av historien til det<br />
utvalgte Israelsfolket i Det gamle<br />
testamentet. Den tre år lange vandringen<br />
og beleiringen av byen<br />
har sitt forbilde i Israelsfolkets<br />
ørkenvandring og deres inngang<br />
i det lovede land. Biskopen som<br />
leder dem blir omtalt som ”en annen<br />
Moses”, og fienden blir ikke<br />
bare kalt for tyrkere og sarasenere,<br />
men får navn etter egypterne<br />
og alle avgudsdyrkerne man kjenner<br />
fra Det gamle testamentet. Og<br />
på samme måte som makkabeerne<br />
ble ledet av engler i sine slag, blir<br />
korsfarerne hjulpet av store hvite<br />
ryttere, St Georg og St Demitrius.<br />
Byen renses<br />
Det er ikke bare historien til Israelsfolket<br />
og Makkabeerne som<br />
gjentas, men også frelserens egen<br />
historie. Jerusalem ble omringet<br />
fredag 15. juli 1099. Dette var<br />
ifølge kalenderen langfredag, den<br />
dagen Jesus døde.<br />
Kampen om byen varte i tre dager,<br />
og seieren var klar påskedagsmorgen,<br />
tiden for Jesu oppstandelse<br />
fra de døde. Mens andre kilder<br />
viser at store deler av Jerusalems<br />
befolkning overlevde, blir det i<br />
Roberts beretning fortalt om en<br />
skrekkelig massakre uten sidestykke;<br />
om soldater som vasser i<br />
blod og ikke utholder stanken, om<br />
avkuttede armer og ben som flyter<br />
i alt blodet og finner veien til<br />
andre kropper og andre hoder slik<br />
at ingen kan se hva som hører til<br />
hva. I samsvar med den gammeltestamentlige<br />
modellen blir historien<br />
fortalt slik at byen blir renset<br />
for alt det som var urent, for den<br />
skitne fienden.<br />
Frelseshistorie<br />
Robert avslutter sin bok med en ny<br />
lovprisning av Jerusalem, fredens<br />
by og frelsens by, og konkluderer<br />
takknemlig at erobringen av byen<br />
var Guds underfulle verk: ”Det<br />
jordiske Jerusalem var forsaket av<br />
Gud i vår tid, og vekket avsky på<br />
grunn av det onde som dets innbyggere<br />
gjorde. Men da det så behaget<br />
Gud, ledet han det frankiske<br />
folkeslag fra jordens ende for at de<br />
skulle fri byen fra de bedervede<br />
hedningene. Han hadde forutsagt<br />
dette lang tid tilbake gjennom sin<br />
profet Jesaja”. Når Robert forklarer<br />
hva som motiverte det første<br />
korstoget, er det ikke økonomiske<br />
eller politiske årsaker som trekkes<br />
frem, men Guds føring av historien<br />
og de linjer som kan trekkes<br />
gjennom frelseshistorien. Slik<br />
kan Robert avslutte sin beretning<br />
med henvisningen til Jesaja om<br />
sønner som skal komme fra det<br />
fjerne og pilegrimer som skal bygge<br />
opp Jerusalems murer: ”Vi<br />
har funnet dette og mange andre<br />
ting i profetenes bøker som passer<br />
akkurat til befrielsen av byen i vår<br />
egen tid”.<br />
Urbans beskrivelse av byen Jerusalem er<br />
milevidt fra den egentlige støvete lille byen<br />
i det tørre landskapet som korsfarerne snart<br />
skal møte.