PILEGRIMSSPOR - Pilegrim.info
PILEGRIMSSPOR - Pilegrim.info
PILEGRIMSSPOR - Pilegrim.info
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>PILEGRIMSSPOR</strong><br />
HELLIGE REISER I FORTID OG NÅTID<br />
St. Tomaskirken på Fillefjell – en valfartskirke<br />
Av Inger-Johanne Marheim<br />
”Mang ein sprek halling gjekk<br />
og gleda seg i all stilllhet over<br />
korleis han skulle banke og<br />
rispe valdrisen eller sogningen<br />
som hadde fornærma han<br />
på messa året før”. Det skriver<br />
læreren og historikeren Hans<br />
Flaten ((1858-1930) i Hemsedal<br />
Bygdebok om midtsommermessen<br />
ved St. Tomaskirken på<br />
Fillefjell.<br />
Hevn og slagsmål er kanskje<br />
ikke det man forbinder med en<br />
av – etter sigende – Norges i<br />
sin tid viktigste valfartskirker.<br />
Likevel er det ikke til å komme<br />
forbi at kirkemesse i tidligere<br />
tider også var samlingssted for<br />
mer verdslige sysler, som handel,<br />
kappridning og dans. Folk<br />
valfartet og la ut på pilegrimsferd<br />
for å bli helbredet eller få<br />
syndsforlatelse. Men ikke minst<br />
reiste de for å komme bort fra en<br />
ofte ensformig hverdag og for å<br />
få nye inntrykk, for å handle,<br />
treffe gamle kjente og knytte<br />
nye forbindelser. Og om det så<br />
var for å gjøre opp en gammel<br />
sak, kunne også det åpenbart<br />
være en god grunn for å dra.<br />
Likevel var St. Tomaskyrkja<br />
mest et undergjørende sted, en<br />
kirke folk i bygdene hadde hatt<br />
et nært og kjært forhold til gjennom<br />
lang tid.<br />
En øde kirke i Smeddalen<br />
Tomaskirken er trolig viet til<br />
erkebiskopen av Canterbury,<br />
Thomas Beckett. Han ble myrdet<br />
i 1170, en hendelse som er avbildet<br />
på det kjente relikvieskrinet<br />
som nå står i Bergen museum.<br />
I enkelte av kildene spekuleres<br />
det om kirken kan være reist<br />
etter en avtale mellom Tomas<br />
Beckett og erkebiskop Øystein,<br />
men etter Becketts død og etter<br />
slaget ved Kalvskinnet i 1179. I<br />
så fall kan kirken være bygget<br />
tidligst på slutten av 1100-tallet,<br />
men stilen tilsier at den er eldre<br />
enn for eksempel Reinli kirke,<br />
også i Valdres, som antakelig er<br />
oppført på slutten av 1200-tallet.<br />
Om kirken i den eldste tiden vet<br />
man lite, men etter den første<br />
storhetstiden må den ha ligget<br />
øde lenge, muligens helt frem til<br />
Svartedauen. En annen spekulasjon<br />
går ut på at kirken ble<br />
forlatt fordi skogen rundt ble<br />
hogget ned og det ikke lenger<br />
var grunnlag for jernutvinning.<br />
Gjetere brukte ihvertfall kirken<br />
som husvære for seg og buskapen,<br />
det samme gjorde reingjetere<br />
som fór forbi og tilfeldige<br />
reisende over fjellet. Veggene<br />
og kirkeklokkene ble nedsotet<br />
av leirbålene som overnattingsgjestene<br />
varmet seg på og av ilden<br />
som ble nørt opp for å tørke<br />
bark til buskapen.<br />
Feiring av syftesok<br />
I århundrene kirken lå forlatt,<br />
ble det spunnet myter og sagn<br />
om en huldrekirke hvor folk<br />
kunne oppleve mye rart. Kirken<br />
kunne vise seg og plutselig forsvinne<br />
igjen som en hildring,<br />
underjordiske huserte med folk<br />
og buskap i seteren ved siden av.<br />
Likfølger og gudstjenester med<br />
døde folk ble både sett og hørt<br />
med jevne mellomrom, kirken<br />
var i det hele tatt ikke et sted<br />
man gjerne var alene.<br />
Folketroen sier at det var en reinskytter<br />
på jakt som fant igjen<br />
kirken. Han bommet på målet da<br />
han skulle skyte en rype, pilen<br />
traff en av klokkene som begynte<br />
å synge så vakkert og skytteren<br />
fikk øye på den vesle forfalne<br />
kirken mellom skog og tett<br />
kratt. Sikkert er det imidlertid<br />
at Thue Andresson Bahr, prest<br />
i Vang i Valdres (1615-1620),<br />
fikk bygdefolket til å ruste opp<br />
kirken og han innførte messe<br />
én gang årlig, på Syftesok eller<br />
Maria Bebudelsesdag rundt<br />
den 2. juli. Messen førte til at<br />
folk igjen begynte å valfarte til<br />
messe i Tomaskirken og det ble<br />
på nytt folksomt rundt den vesle<br />
fjellkirken. Først og fremst<br />
møtte det opp valdriser, hallinger<br />
og sogninger der, men det<br />
kom også folk fra fra Bergen,<br />
Gudbrandsdalen, Christiansand<br />
Stift og andre bygder.<br />
Hans Flaten skriver i Hemsedal<br />
Bygdebok at på alle stier og<br />
rideveier som gikk til Thomaskyrkjemessa<br />
krydde det av fargerike<br />
festfølgje. Han beskriver<br />
de forskjellige stevnerutene fra<br />
dalførene rundt og at det ennå<br />
100 år etter at kirken var revet,<br />
vistes spor etter valfartene. Det<br />
nevnes også at i Valdres var det<br />
gammel skikk at når tenestejenta-<br />
eller tenesteguten satte seg<br />
i sommartenest, tinga dei seg<br />
attpå ridehest til Tomaskyrkje<br />
messe!<br />
Undergjørende kirke<br />
Tomaskirken fikk snart ord på<br />
seg for å være undergjørende.<br />
Og i utskrifter fra kirkeregnskapene<br />
vil en kunne se at folk kom<br />
som pilgrimer fra nesten hele<br />
landet for å bli helbredet eller få<br />
syndsforlatelse, de fleste hadde<br />
med gaver til kirken. De brakte<br />
med seg kyr, penger og inventar,<br />
på det meste hadde kirken mellom<br />
400 – 500 kyr som ble styrt<br />
av en bonde fra Øye. Listene<br />
over gaver er lange og i sirlige<br />
skrevne bokstaver finner man<br />
navn på mennesker som kan ha<br />
gitt hva de hadde, fra to-tre ort<br />
til flere riksdaler. Som Ola Jonsson<br />
Stave fra Valdres som ga tre<br />
shilling i 1743, eller Fru majorinne<br />
Stielau som i 1759 gir fire<br />
riksdaler. Av større inventar må<br />
nevnes spesielt antemensalet av<br />
en ukjent kunstner som ble gitt<br />
til Øye kirke da Tomaskirken<br />
ble revet. “Tavlen er 2 alner høy<br />
og 1,5 alen brei, kvitmåla og inndelt<br />
i fem bolkar,” ett av dem<br />
fremstiller Maria og barnet.<br />
Antemensalet ble så skjenket til<br />
Oldsaksamlingen ved Historisk<br />
museum i 1894.<br />
Måtte gi med hele hjerte<br />
Folk ga det de syntes de kunne,<br />
enten det var som følge til en<br />
bønn eller for et godt ettermæle.<br />
Og om gavelistene gjennom<br />
nesten to hundre år er fyldige, er<br />
det også mange nøkterne beretninger<br />
om helbredelse; som Peder<br />
Kvelperud (1738-1806) som<br />
hadde sykdom på buskapen sin<br />
og besøkte St.Tomas for helbredelse<br />
og hadde med et alterklede<br />
og et linnet som gave. “Etter to<br />
besøk forsvant sykdommen saa<br />
aldeles at jeg tror den aldrig tør<br />
komme tilbage!” Eller: “Gamle<br />
Nøre-støgo man’n vart ein gong<br />
så klein i miørmo (hoftene) sine.<br />
Så køyrde folket hans han til Tomaskyrkja.<br />
Der fall han på kne<br />
ved alteret og bad til Gud om at<br />
han måtte bli frisk att. Då han<br />
reiste seg oppatt, hadde han fått<br />
helsa si att. Jamen hadde han<br />
det!”<br />
Det sentrale ved pilgrimsreiser<br />
er at man selv reiser til de undergjørende<br />
stedene, ofte for<br />
å oppfylle et løfte, og at man<br />
ofrer og ber av fullt hjerte. Til<br />
Tomaskirken er det knyttet<br />
flere historier om velhavende<br />
personer som prøvde å lure seg<br />
til helbredelse. Som den blinde<br />
mannen fra Rygg i Kvisle som<br />
hadde med seg en stor gave til<br />
kirken og som fikk synet igjen<br />
da St.Tomaskirken dukket opp i<br />
det fjerne. Dermed snudde han<br />
hesten og bestemte seg for å beholde<br />
offergaven selv. Men ikke<br />
før han kom hjem ble han blind<br />
igjen, og denne gangen nyttet<br />
det ikke verken med gaver eller<br />
bønn, synet kom ikke tilbake.<br />
Om kirken i den eldste tiden vet man<br />
lite, men etter den første storhetstiden<br />
må den ha ligget øde lenge,<br />
muligens helt frem til Svartedauen.<br />
18 19<br />
Solgt for 46 riksdaler<br />
St. Tomaskirken fikk etter hvert<br />
så godt ry som lovkirke og ble så<br />
godt besøkt at det ifølge enkelte<br />
kilder utartet til bråk, usedelighet<br />
og hærverk rundt kirken.<br />
At kirken ga så gode<br />
inntekter til Vangsprestene, førte<br />
nok også til misunnelse blant de<br />
andre prestene i Valdres som<br />
så med ublide øyne på denne<br />
”katolske” kirken. Høytstående<br />
medlemmer av Akershus Stiftdireksjon<br />
sendte allerede i 1747<br />
en klage til kirkestyret i Danmark<br />
hvor de beskrev overtroen<br />
og forfallet rundt Tomaskirken<br />
og ba om å få den revet. Trofaste<br />
forsvarere blant tidligere<br />
prester og andre, forhindret<br />
imidlertid riving og fikk rustet<br />
opp kirken. Godt vedlikehold<br />
og hyppig tjæring gjorde den<br />
vesle fjellkirken ramsvart og<br />
stolt igjen, klokkene fortsatte å<br />
klinge vakkert til messe og folk<br />
fortsatte å strømme til.<br />
Årene gikk og diskusjonen om<br />
kirken bølget stadig frem og<br />
tilbake. Tross alle gode krefter,<br />
fikk St.Tomaskirken til slutt<br />
dødsstøtet. Den 24. juni 1808<br />
ble det gjort vedtak om riving i<br />
det Danske Kanselli og kirkestyret.<br />
Daværende prest Frederik<br />
Müller prøvde nok å utsette rivingen,<br />
men 2. november samme<br />
år ble den solgt på auksjon til<br />
landskremmer Andersen og<br />
lensmann Sukkestad for 46<br />
riksdaler og revet ikke lenge<br />
etter. En epoke var over. Selve<br />
rivingen ble imidlertid også en<br />
spesiell historie, belagt med<br />
følelser og varsler. Treverket<br />
endte som småbruer på vidda<br />
og inventar og løsøre ble likt<br />
fordelt på de andre stavkirkene<br />
i disktriktet. Blant annet kom<br />
klokkene med den spesielt vakre<br />
klangen til Øye kirke hvor de<br />
visstnok henger fremdeles (ca.<br />
1900).<br />
Det ringes igjen til messe<br />
En av landets merkeligste<br />
lovkirker var borte, men lever<br />
fremdeles omspunnet av sagn<br />
og myter. Et nytt og moderne<br />
kapell ble reist på samme sted i<br />
1966 etter innsats og giverglede<br />
fra hele landet og gjennom<br />
mange år. Det ringes igjen til<br />
messe over Fillefjell midtsommerstid.<br />
Kilde: ”St. Thomaskyrkja Den<br />
landskjende love- og valfartskyrkja<br />
på Smeddaln mellom<br />
Lærdal og Valdres., av statsstipendiat<br />
Knut Hermundstad, st.<br />
Tomaskyrkja boklag 1966.<br />
<strong>PILEGRIMSSPOR</strong><br />
HELLIGE REISER I FORTID OG NÅTID<br />
Thomas Becket og Canterbury<br />
Av Kathy Elliott<br />
Thomas Becket (1118–1170) var den engelske kong Henrik<br />
IIs betrodde kansler og venn. I 1162 utnevnte kongen ham<br />
til erkebiskop av Canterbury. To år senere bestemte Henrik<br />
at prester og andre av kirkens menn skulle dømmes<br />
av verdslig rett, ikke av kirken. Becket forsvarte kirkens<br />
selvstendighet overfor staten og kom i opposisjon til kongen.<br />
Han måtte flykte til Frankrike.<br />
I 1170 kom de til forlik og Becket vendte hjem. Men<br />
striden brøt snart ut igjen og kongen ble forarget på sin<br />
gamle venn. ”Vil ingen hjelpe meg med å bli kvitt denne<br />
brysomme presten?”, skal han ha ropt ut i sinne. Fire riddere<br />
tok kongens ord på alvor og myrdet Thomas Becket<br />
i Canterbury-katedralen den 29. desember i 1170. Drapet<br />
vakte stor oppsikt i hele Vest–Europa. Snart gikk rykter<br />
om mirakler ved Beckets grav. I 1173 ble han helgenkåret<br />
av paven. Henrik II måtte gjøre offentlig bot ved graven.<br />
I nesten 400 år var St. Thomas’ helgenskrin i Canterbury<br />
ett av de viktigste pilegrimsmålene i Europa. Stemningen<br />
blant pilegrimene på valfart fra London til Canterbury er<br />
udødeliggjort av Geoffrey Chaucers Canterbury-fortellingene,<br />
skrevet på slutten av 1300-tallet.<br />
Foto: Dean and Chapter, Canterbury Cathedral