område <strong>for</strong> begge parter og er noe mer ennet hvilket som helst omstridt grenseområde.En god sammenligning er Kosovo, som harflere likhetstrekk med Nagorno-Karabakh.Kosovo hadde <strong>for</strong> eksempel lenge etserbisk flertall, som gradvis ble erstattetav et albansk. For serberne var det rett ogslett snakk om den serbiske kulturs vugge.Nagorno-Karabakh har mange gamlearmenske klostre og har i hundrevis av årvært tilholdssted <strong>for</strong> armenske prinser ogadelige. For aserbajdsjanerne er det noe avdet samme. Mange av Aserbajdsjans mestberømte og folkekjære poeter, musikere ogkunstnere opp gjennom historien stammerherfra.En ting som er verdt å merke seg er at iSovjet-tiden delte armenere og aserbajdsjaneremange av de samme frustrasjonene oven<strong>for</strong>sentralmyndighetene i Moskva og sto oftesammen mot disse. Blandete ekteskap varheller ikke helt uvanlig. Ironisk nok vardet liberaliseringen og åpningen underGorbatsjov som la grunnlaget <strong>for</strong> konflikten.Nå kunne politikere og befolkning ytre sinemeninger uten å frykte alvorlige konsekvensersom arrestasjon og deportasjon. I 1988begynte armenere i Nagorno-Karabakhog Armenia å demonstrere. Kravet var atområdet måtte overføres til Armenia. Engrunn til at demonstrasjonene brøt ut varsterkere kontroll fra myndighetene i denaserbajdsjanske sovjetrepublikken og enaserbajdsjanisering av Nagorno-Karabakh.Det går derimot an å snu på det og si at dissetiltakene kom som en følge av urolighet blantarmenerne. De store demonstrasjonene iArmenias hovedstad Jerevan og Stepanakert,Nagorno-Karabakhs hovedstad, ble fulgtav motdemonstrasjoner i Aserbajdsjanshovedstad Baku. Konflikten tok en nydramatisk, omdreining etter at armenerebosatt i Sungamit, Bakus naboby, ble utsatt<strong>for</strong> pogromer. Sovjet-myndighetene <strong>for</strong>søktepå klossete vis ågripe inn, men istedet <strong>for</strong> å lytte tilpartene sendte mansoldater og <strong>for</strong>søkteå fryse situasjonen.Antallet soldatervar imidlertid <strong>for</strong>lavt og de fleste varunge vernepliktigeog ikke spesieltmotiverte. Fullkrig ble riktignok <strong>for</strong>eløpig<strong>for</strong>hindret, meningen problemerble løst.Full krig26. desember, 1991 trakk Gorbatsjov segog fem dager senere ble Sovjetunionenoffisielt oppløst. Nå var det ingen som kunnehindre en full krig i Nagorno-Karabakh. Etaspekt som må nevnes var at Armenia ogAserbajdsjan <strong>for</strong>melt ikke var i krig, ettersomkonflikten stod mellom den aserbajdsjanskesentralregjeringen og en aserbajdsjanskutbryterprovins. Men fra første dag strømmetpenger, materiell og økonomisk hjelp, våpenog frivillige fra Armenia inn i Nagorno-Karabakh. Våren 1992 tok armenerneinitiativet og sikret raskt en <strong>for</strong>bindelsemellom Armenia og Nagorno-Karabakh.Etter en etter <strong>for</strong>holdene rolig vinter <strong>for</strong>tsattefremgangen våren 1993 og hele Nagorno-Karabakh var snart på armenske hender. EtAserbajdsjanere på flukt fra armenske styrkeravgjørende vendepunkt kom da armenskeopprørsstyrker invaderte selve Aserbajdsjanog tok byen Kelbajar. Armenia og regjeringeni Nagorno-Karabakh fikk sterk kritikk fradet internasjonale samfunnet og mistetmye sympati. Utover høsten og vinteren1993-94 var det tydelig at armenerne villevinne militært, ikke minst da den regulærearmenske hæren kastet seg inn i kampene.Mens den aserbajdsjanske hæren i stor gradbestod av umotiverte og dårlig trente soldater,var armenerne ved godt mot. Som en soldatuttrykte det; «Du vet at noen få kilometerbak deg er de gamle, kvinnene og familiendin. Da er du villig til å satse alt». I mai 1994signerte Armenia, Nagorno-Karabakh ogAserbajdsjan en våpenhvile som <strong>for</strong>tsatt stårved lag. På dette tidspunktet kontrollerte«Da grensene innad i Sovjet ble satt i1921, var det Josef Stalin som haddeansvar <strong>for</strong> nasjonalitetsspørsmål iunionen. Han benyttet seg av splittog hersk taktikken <strong>for</strong> å holde etniskeminoriteter nede.»armenerne hele Nagorno-Karabakh, samt syvomliggende aserbajdsjanske distrikter, noesom til sammen tilsvarte mer enn 14 prosentav Aserbajdsjans samlede territorium.Krigen hadde utvilsomt vært sværtblodig og de samlede tapstallene lå påover 30.000. Begge parter hadde gjort seg22
zzzskyldige i krigs<strong>for</strong>brytelser. Den verste varden armenske massakren på over 500 sivileaserbajdsjanere i Khojaly 26. februar, 1992.Aserbajdsjanerne på sin side hamret løs påStepanakert med artilleri i flere månederuten å ta noe som helst hensyn til sivile.Flyktningproblemene var massive på beggesider, 250.000 armenere flyktet til Armeniaog 520.000 aserbajdsjanere måtte flykte fraokkuperte områder. Mange av armenernekunne senere vende tilbake til Nagorno-Karabakh, mens aserbajdsjanerne <strong>for</strong>tsatthar en tøff tilværelse som flyktninger.Konsekvenser og det internasjonalesamfunnetHvor<strong>for</strong> ble denne konflikten så blodig og<strong>for</strong>bitret? Det første spørsmålet er enklestå svare på. Tilgangen på håndvåpen ogmer avansert utstyr som helikoptre ogstridsvogner var meget god <strong>for</strong> begge parter.Den Røde Armé hadde store våpendepoteri Kaukasus. Korrupsjon var utbredt og bådearmenere og aserbajdsjanere plyndret ogkjøpte våpen på det svarte markedet i storstil. I tillegg blandet Russland seg aktivt innog <strong>for</strong>synte begge parter med både pengerog våpen. Mange russere kjempet ogsåsom leiesoldater. Fra 1991 var Russland iferd med å miste innflytelse i de tidligereSovjet-republikkene og flere av dem vendteseg mer mot vest. Ved å påvirke og væreaktivt til stede i Nagorno-Karabakh så derussiske myndighetene en mulighet til<strong>for</strong>tsatt å styre utviklingen i Kaukasus. Etterselvstendigheten i 1991 viste Armenia en merpro-russisk holdning enn Aserbajdsjan. DerSovjet i større grad hadde støttet Aserbajdsjan,kom russerne til å helle mer mot Armenia.Spørsmålet om hvor<strong>for</strong> konflikten utvikletseg til full krig er vanskeligere å besvare.Da Armenia og Aserbajdsjan erklærte segselvstendige i slutten av august 1991, haddeallerede voldsspiralen kommet langt, etterat Sovjetunionen, som hadde liten erfaringmed slike interne konflikter, mislyktes i åbringe situasjonen under kontroll. For tonye stater kunne krig være en måte å samlebefolkningen på. Historiske erfaringer,spesielt folkemordet i 1915, lå i bakhodet påarmenerne i Nagorno-Karabakh og skaptenaturlig nok frykt <strong>for</strong> å leve under muslimskherredømme. Aserbajdsjan hadde folkerettenpå sin side, ettersom Nagorno-Karabakhifølge internasjonalt anerkjente grenservar en del av Aserbajdsjan. I tillegg kunneAserbajdsjans korrupte og udemokratiskeregjering vende oppmerksomheten bort frainterne problemer ved å fokusere på en ytrefiende.Krigen i Nagorno-Karabakh var ikke noenkonflikt på linje med, <strong>for</strong> eksempel, Israelog Palestina med en totalt overlegen partmaterielt og økonomisk. Tvert i mot varpartene i utgangspunktet ganske likeverdige.Også hva internasjonal støtte angår er bildetnyansert. Armenerne er kristne og armenskeeksilgrupper, spesielt i USA og Frankrike, haren viss innflytelse. Dette er med på å skapesympati <strong>for</strong> armenerne i vesten. Derimoter Nagorno-Karabakh <strong>for</strong>melt en del avAserbajdsjan. De armenske soldatene fraNagorno-Karabakh krenket folkeretten dade inntok aserbajdsjanske områder, områderde <strong>for</strong>tsatt okkuperer, noe som er et stortdiplomatisk problem <strong>for</strong> Armenia. DessutenMange aserbajdsjanere, som dette eldreekteparet, lever <strong>for</strong>tsatt i flyktningleire.er Aserbajdsjan en stor oljeprodusent ogmange vestlige regjeringer ønsker der<strong>for</strong> etgodt <strong>for</strong>hold til landet.Hva nå?Umiddelbart kan det se ut som om Armeniaog armenerne i Nagorno-Karabakh var destore vinnerne da fredsavtalen ble signert i1994, men seieren hadde en bitter bismak.Tyrkia stengte sin grense til Armenia,noe som ga den armenske økonomienen alvorlig knekk. Internasjonalt er detogså et diplomatisk problem at armenskestyrker okkuperer 14 % av Aserbajdsjan. ForAserbajdsjan er hovedproblemet <strong>for</strong>utentapt prestisje og økonomisk tap som følge avokkuperte områder, de mange flyktningene.De fleste av dem lever <strong>for</strong>tsatt under desamme usle <strong>for</strong>holdene som da våpenhvilenble signert og hele konflikten står mereller mindre på samme sted. Nagorno-Karabakh har i dag et rent armensk flertallog styres som en selvstendig republikkmed nære økonomiske, sosiale og militærebånd til Armenia. Området har erklært segselvstendig, men har ikke blitt anerkjent avnoe land, selv ikke Armenia. Mens Armeniaog myndighetene i Nagorno-Karabakh kreveren folkeavstemning om områdets fremtid, noesom i praksis ville innebære selvstendighet,krever Aserbajdsjan at Nagorno-Karabakh<strong>for</strong>blir en del av Aserbajdsjan, dog med sværtutstrakt grad av selvstyre. I 1998 ble RobertKorcharian valgt til president i Armenia.Korcharian kommer fra Stepanakert og harbygd sin politiske karriere på kampen <strong>for</strong> etselvstendig Nagorno-Karabakh. Under krigenvar han først leder <strong>for</strong> Nagorno-Karabakhs<strong>for</strong>svarskomité og fra 1992 president. IAserbajdsjan har Ilham Aliyev vært presidentsiden 31. oktober 1993, da han overtok etter sinfar. Han var et sentralt medlem av politbyråeti Sovjetunionen på 80-tallet og kjempet heleveien innbitt <strong>for</strong> at Nagorno-Karabakh skulle<strong>for</strong>bli en del av Aserbajdsjan. Det er medandre ord to ikke spesielt kompromissvilligepresidenter som sitter ved makten. Likevelhar Robert Korcharian og Ilham Aliyev flereganger hatt samtaler, men uten konkreteresultater. Imens vokser frustrasjonen påbegge sider, hos aserbajdsjanerne over uløsteflyktningproblemer og okkupasjon, og hosarmenerne over manglende fremgang og<strong>for</strong>ståelse <strong>for</strong> kravet om selvstendighet. Hvertår rapporteres det om skyteepisoderpå grensen mellom Aserbajdsjan ogNagorno-Karabakh og risikoen <strong>for</strong> enny krig er alltid til stede.Kilder- Imperiet av Ryszard Kapuscinski( Aschehoug 2004 )-www.wilkipedia.org-www.azer.com(azerbaijansk in<strong>for</strong>masjons- ognyhetsside )-www.nkr.am(Nagorno-Karabakhs regjeringsoffisielle internettside )- Artikkel i Hvor hender det? av DanielHeradstveit, 23.02.04. Magasinet utgisav Norsk Ute<strong>nr</strong>ikspolitisk Institutt.- Artikkel i Aftenposten av Per KristianAale, 26.08.0623