Vinn eller forsvinn ! Innkjøpssamarbeid i ... - P2005 - NTNU
Vinn eller forsvinn ! Innkjøpssamarbeid i ... - P2005 - NTNU
Vinn eller forsvinn ! Innkjøpssamarbeid i ... - P2005 - NTNU
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
10 kroner”. Så kjøper vi den til 20 kroner. Men så synes ikke våre folk at limet<br />
er godt nok, og så bruker vi like mye som den som koster 20 kroner. Det er<br />
h<strong>eller</strong> ikke alltid like enkelt å sammenligne slike produkter”.<br />
Likeledes med tilbydere av komponenter, er det også i dette tilfellet mange<br />
leverandører på markedet. Men her er det ikke vanskelig for aktørene å finne ut hvem<br />
de skal ta kontakt med, for det er leverandørene som tar kontakt med HMBA.<br />
Informantens utsagn tyder på at leverandørene ikke nødvendigvis er oppriktige når<br />
det gjelder informasjon om forbruk. Jamfør Williamson (1983) kan dette betegnes<br />
som opportunisme. Her bør nevnes at en alternativ forklaring kan være at<br />
leverandørene stiller ulike krav til sine produkter. Siden det er mange tilbydere på<br />
markedet, er ikke opportunismen en følge av mangel på alternative tilbydere, noe<br />
som ikke støtter oppunder Williamsons antagelse. Informanten påpeker at det kan<br />
være vanskelig å sammenligne disse produktene. Dette kan tyde på at det er<br />
egenskaper ved selve produktene og måten de brukes på, som gjør det for komplisert<br />
<strong>eller</strong> kostbart å sammenligne.<br />
Når det gjelder opportunisme, angir innkjøpssjefen sitt eget scenario for hvordan han<br />
vil fremtiden skal se ut. Dersom hans scenario blir fremtidens virkelighet vil<br />
leverandørene bli ansvarliggjort for egne uttalelser og handlinger, og mulighetene for<br />
opportunisme vil bli minimale:<br />
”Jeg vil svært gjerne at leverandører skal få betalt for hver enhet som jeg<br />
selger […]. Da får du satt ut kontrollfunksjonen til leverandøren slik at det er i<br />
hans interesse at han hjelper meg å optimere mitt bruk [eksempelvis av lim].<br />
Da har du kommet i en situasjon hvor leverandøren har fulgt produktet sitt helt<br />
inn i brukssituasjonen og var ansvarlig for at det han sa også ble virkeligheten<br />
[eksempelvis forbruk av lim per etikett] […]. Vi har egne rutiner som fanger<br />
opp mye av det her. Men det kan være en sånn kontrollmekanisme som ligger<br />
på begge parter her, og du kan kanskje tidligere få signaler på at ”nå får jeg<br />
ikke betalt for det jeg skal så nå må det være et <strong>eller</strong> annet galt”, som vi [i<br />
bryggeriet] gjerne ikke reagerer like raskt på. Du kunne bygget inn en del<br />
kontrollrutiner på dine egne folk samtidig som du kunne vinklet det positivt inn<br />
i et leverandør – kundeforhold. Da får vi betalt for hver enhet vi selger ut fra<br />
den forventningen som leverandøren hadde av sine råvarer og produkter. Ja,<br />
det syntes jeg ville vært helt greit. Da hadde vi hatt et felles ansvar for en<br />
optimal bruk av ressursene. Men vi er ikke der enda. Det er ingen leverandører<br />
som får betalt ut fra en sånn tankegang, men jeg har mer enn en gang tenkt på<br />
det”.<br />
118