Vinn eller forsvinn ! Innkjøpssamarbeid i ... - P2005 - NTNU
Vinn eller forsvinn ! Innkjøpssamarbeid i ... - P2005 - NTNU
Vinn eller forsvinn ! Innkjøpssamarbeid i ... - P2005 - NTNU
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Informanten sier at ”det er helt greit at denne samarbeidspartneren tjener noen<br />
penger fordi det er en forsikring for deg at han også eksisterer i fremtiden”. Dette<br />
indikerer at HMBA ser på førstegangsfordeler som en ressurs som bidrar til å heve<br />
bedriftenes konkurranseevne. Men han sier også at HMBA må evne å prissette<br />
tjenesten. Det er fare for overprising, noe som Williamson (1983) betegner som<br />
opportunisme. Det er bare ”noen ganger” de ser seg nødt til å betale overpris fordi<br />
det ikke finnes alternativer. Dette tyder på at opportunisme, som en følge av få<br />
tilbydere, ikke er et stort problem. Overnevnte situasjon underbygger Powels<br />
uttalelse, der han sier: “Beeing dependent on another company for vital products,<br />
howewer, makes for opportunism and use of power” (Powell 1987 i Håkanson og<br />
Snhota 1995:360).<br />
I forbindelse med HMBAs overgang fra leverandør til samarbeidspartner, ble det lagt<br />
vekt på at leverandørene skulle bidra med god sørvis og yte bistand for å få ting til å<br />
fungere optimalt hos bedriftene. Det ble også sagt at når de hadde betalt for noe en<br />
gang, ønsket de ikke å betale for det en gang til. Dette med førstegangsfordeler virket<br />
å være et relativt utbredt fenomen. Dersom dette ses i lys av at det stort sett finnes<br />
alternative tilbydere, tyder dette på at HMBA opplever kostnader forbundet ved bytte<br />
av leverandør selv om det ikke er få tilbydere. Dette fordi de ikke lenger kan dra<br />
nytte av leverandørens førstegangsfordeler. Williamsons (1983) trekker bare frem<br />
førstegangsfordeler som en relevant problematikk i tilf<strong>eller</strong> der det er et begrenset<br />
antall tilbydere. I tillegg opplever aktørene dette med førstegangsfordeler som en<br />
relevant problematikk i tilf<strong>eller</strong> der tilbyderne ikke opptrer opportunistisk. Dette kan<br />
tyde på at Williamsons tilleggsfaktor har en mer sentral betydning enn det han selv<br />
antok, noe som åpner opp for å stille spørsmål ved om førstegangsfordeler egentlig<br />
fungerer som en tilleggsfaktor. Kanskje kan faktoren kan være virksom og utslagsgivende<br />
på selvstendig grunnlag – uavhengig av om en av Williamsons sentrale<br />
kombinasjoner gjør seg gjeldende.<br />
En av informantene opplyser om at i tilf<strong>eller</strong> der det ikke er flere enn tre tilbydere på<br />
markedet, ses det som viktig at deres valg av samarbeidspartnere ikke bidrar til å<br />
redusere antall tilbydere ytterligere. Informanten fort<strong>eller</strong> at dette er fordi at ”hvis det<br />
begynner å bli monopol så ”steiler vi” alle sammen; det verste er jo hvis det ikke<br />
finnes en <strong>eller</strong> annen du kan sammenligne med”. Til tross for at antallet tilbydere er<br />
111