Direkte nedlasting av pdf
Direkte nedlasting av pdf
Direkte nedlasting av pdf
- No tags were found...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
AKTUELL KOMMEN TAR<br />
Søkelys på konsesjonssystemet<br />
for oljeblokker<br />
AV<br />
EILIF TRONDSEN<br />
Det har hittil fremkommet få motforestillinger til<br />
den norske konsesjonspolitikken i Nordsjøen med<br />
bakgrunn i økonomisk analyse. De vurderinger som<br />
er gjort <strong>av</strong> vårt konsesjonssystem er oftest foretatt<br />
med mer statsvitenskapelig orientering.<br />
I dette innlegget vil jeg presentere noen foreløpige<br />
vurderinger <strong>av</strong> det norske konsesjonssystemet ut fra<br />
mer markedsøkonomiske prinsipper. I en senere artikkel<br />
vil jeg drøfte konsesjonssystemet mer utførlig.<br />
Det norske systemet for A bestemme hvem som<br />
skal få hvilke og hvor mange blokker, står i sterk<br />
kontrast spesielt til den amerikanske, markedsorienterte<br />
allokeringsprosess, hvor oljeselskapene må<br />
konkurrere via ulike auksjonsmetoder.<br />
Når bonus-auksjon brukes (dvs. at den søkeren<br />
som er villig til h betale den høyeste pengesummen<br />
blir tildelt blokken(e) som det konkurreres om) — og<br />
dette er det mest brukte allokeringssystemet for føderale<br />
oljeblokker i USA — vil statsinntekten bestå<br />
hovedsakelig <strong>av</strong> bonus, royalty eller produksjons<strong>av</strong>gift<br />
(16,67 prosent), og selskapsskatt (48 prosent).<br />
Konsesjonssøkerens forventninger (om reservestørrelser,<br />
fremtidige priser og kostnader, og konkurranse<br />
forhold) spiller dermed en vesentlig rolle i dette<br />
amerikanske systemet ved å bestemme bonusstørrelsen.<br />
Det norske konsesjonssystemet derimot, er mer<br />
basert på å sikre staten en høy prosent <strong>av</strong> de faktiske<br />
verdier som eventuelt vil være knyttet til konsesjonen.<br />
Ingen (auksjons) bonus blir brukt, men staten får<br />
inntekter via selskapsskatt (50,8 prosent), særskatt<br />
(25 prosent), statsdeltagelse (minimum 50 prosent<br />
etter 1973), og royalty eller produksjons<strong>av</strong>gift (varierende<br />
fra 8 til 16 prosent <strong>av</strong>hengig <strong>av</strong> produksjonsmengdene)<br />
1 ).<br />
Et auksjonsbasert system ble <strong>av</strong> Evensen2) — etter<br />
hva som synes å ha vært en meget overfladisk betraktning<br />
— vurdert til ikke å være hensiktsmessig for<br />
Norge . Spesielt tatt i betraktning <strong>av</strong> hva staten ønsket<br />
A oppnå i Nordsjøen. Ingen vurdering <strong>av</strong> markedsorienterte<br />
konsesjonssystemer basert på anbudskonkurranse<br />
ble foretatt (så vidt meg bekjent). Men<br />
et slikt system (dog sterkt modifisert) har likevel i<br />
1) Denne produksjons<strong>av</strong>giften var på 10 prosent for blokker<br />
tildelt for desember 1972 og dermed også for Ekofisk-blokkene.<br />
2) Evensen, Jens, Oversikt over Oljepolitiske spørsmål, Industridepartementet,<br />
særskilt vedlegg til St.meld. nr. 76 (1970-71).<br />
praksis blitt utviklet og tatt i bruk på den norske<br />
kontinentalsokkelen.<br />
Det allokeringssystem som i dag brukes på den<br />
norske kontinentalsokkel er basert på en innskrenket<br />
anbudskonkurranse for statsdeltagelse. Beslutningene<br />
for tildeling tas etter ofte langvarige forhandlinger<br />
mellom staten (dvs. spesielt Forhandlings<strong>av</strong>delingen<br />
i Olje- og Energidepartementet) og søkerne. AvgiOrelsene<br />
tas på basis <strong>av</strong> et stort antall kriteria som bl.a.<br />
inkluderer:<br />
—den prosentvise andelen i konsesjonen som søkeren<br />
er villig til å la staten (dvs. Statoil) få. (Dette er<br />
både mer innviklet og problematisk enn man her får<br />
inntrykk ay.)<br />
—søkerens kvalifikasjoner, dvs. han må være «solid<br />
og erfaren» (Det er ikke helt klart om dette gjelder<br />
hvert enkelt <strong>av</strong> de (eventuelt) mange selskapene<br />
som samarbeider i et joint-venture og således står<br />
sammen bak søknaden. Slike søknader var det<br />
mange <strong>av</strong> i den tredje konsesjonsrunden (blokkene<br />
utlyst i 1974). Selvom dette kriteriet allikevel kan<br />
høres greit ut er det vanskelig å se hvordan departementet<br />
skiller mellom de store multi-nasjonale<br />
oljeselskapene på denne basis.)<br />
—søkerens bidrag til den norske økonomi og utvikling.<br />
Dette gjelder spesielt søkerens tidligere bruk<br />
<strong>av</strong> (eller eventuelt framtidige bruk <strong>av</strong>, hvis søkeren<br />
ikke har deltatt før) norske varer og tjenester. Selv<br />
om dette muligens er ment A bare gjelde når norske<br />
varer og tjenester er konkurransedyktige er det en<br />
fare for at dette ikke nødvendigvis er underforstått.<br />
—den anledning norske selskaper har fått til å delta i<br />
joint-venture med søkeren. (Selvom mindre norske<br />
selskaper visstnok ble tilgodesett på denne måten i<br />
de to første konsesjonsrundene er det lite som tyder<br />
på at dette nå er tilfellet, med unntak <strong>av</strong> Hydro<br />
og Saga.)<br />
Dette er bare noen <strong>av</strong> de kriteria som blir brukt i<br />
allokeringsprosessen. I tillegg kan visse (muligens<br />
alle) <strong>av</strong> de ovenfornevnte kriteria bli satt til side hvis<br />
dette er å foretrekke fra statens side. Det er helt klart<br />
at Volvo Petroleum AB ikke ville nå høyt opp i konkurransen<br />
for blokker hvis kun disse kriteria ble lagt<br />
til grunn for tildelingene. Industrielle samarbeidsprosjekter<br />
vil imidlertid utvilsomt spille en stadig større<br />
rolle som allokeringskriterium i fremtidige blokk til-<br />
4 Sosialøkonomen nr. 3 1979