Banning – makt eller avmakt? - Språkrådet
Banning – makt eller avmakt? - Språkrådet
Banning – makt eller avmakt? - Språkrådet
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
skje forstå at enkelte sideformkategorier<br />
ikke er like godt kjent, f.eks. at nynorsk<br />
har tillatte former med -er i presens<br />
av sterke verb, som [skriver], <strong>eller</strong><br />
at det er mulig å bruke formene tausheta<br />
og [barnene] i bokmål <strong>–</strong> former som<br />
flertallet av lærerne i undersøkelsen<br />
faktisk har korrigert. Mer overraskende<br />
er det at alternativa -a og -ene i «store»<br />
bøyningskategorier som bestemt form<br />
flertall av intetkjønnsord ikke er allment<br />
kjent. En god del av lærerne «korrigerer»<br />
bokmålsforma resultata. Slike<br />
eksempler gir grunnlag for å stille spørsmål<br />
ved effekten av og prioriteringa i<br />
norskopplæringa ved universiteter og<br />
høgskoler.<br />
På den andre sida er det enkelte<br />
trekk ved de gjeldende språknormene<br />
som ser ut til å ha blitt raskere implementert,<br />
f.eks. skrivemåter som viss<br />
(‘dersom’) og [legge] (uten j) i nynorsk,<br />
og frem i bokmål. Og særlig når det<br />
gjelder den relativt utbredte ukorrekte<br />
bruken av særskriving av sammensatte<br />
ord, virker det som om lærerne er spesielt<br />
språkbevisste: Nesten alle lærerne<br />
korrigerer skrivemåten ulve flokk.<br />
Det er også interessant at når det<br />
gjelder sin-genitiv <strong>–</strong> såkalt garpegenitiv<br />
<strong>–</strong> ser lærerne ut til å være klart mer tolerante<br />
enn det som kommer til uttrykk<br />
fra autoritativt hold, bl.a. fra <strong>Språkrådet</strong>.<br />
Bare ganske få av lærerne har reagert<br />
på soldaten sin garderobe (bokmål) og bøndene<br />
sine organisasjonar (nynorsk). Dette<br />
kan ventelig tolkes slik at lærerne ikke<br />
fungerer som en normerende bremsekloss<br />
for denne mer og mer utbredte<br />
talespråklige uttrykksmåten.<br />
Synet på sin-genitiv i norsk har<br />
endra seg de siste tiåra, og synspunkta<br />
på bruken av denne genitivstypen i<br />
nynorsk er dessuten annerledes enn<br />
når det gjelder bokmål. Endringa går i<br />
retning av større toleranse og aksept<br />
også i skrift for garpegenitiven. Om<br />
sin-genitiv er det i alle fall i dag en viss<br />
forskjell i språknormoppfatning mellom<br />
lærerne og normeringsinstansene,<br />
og på en indirekte måte bidrar lærerne<br />
til å støtte opp under endringa i retning<br />
av større aksept også i skrift for<br />
denne genitiven. Her har lærerne <strong>makt</strong><br />
til å påvirke språknormendringer og<br />
språknormoppfatninger.<br />
Eksemplet med sin-genitiv illustrerer<br />
vel at det ikke alltid er enkelt å normere<br />
språkbruken etter en skala mellom<br />
«helst ikke»/«sparsam og varsam»/«bør<br />
unngå» på den ene sida og<br />
«OK»/«kan godta» på den andre. Særlig<br />
stiller denne kategorien normeringer<br />
store krav til lærerne som skal<br />
trekke den kvantitative grensa mellom<br />
det akseptable og det uakseptable. Da<br />
blir sannsynligvis situasjonen i mange<br />
tilf<strong>eller</strong> at en eventuelt tyr til den pedagogisk<br />
enklere regelen «skriv aldri»,<br />
<strong>eller</strong> heilt lar være å reagere på enkelttilf<strong>eller</strong>.<br />
Det er mulig at det skyldes skortende<br />
kommaregelkunnskap når under<br />
halvparten av lærerne korrigerer et<br />
klart eksempel på manglende komma<br />
(leddsetning før hovedsetning). Men<br />
også synet på hva som er viktige og<br />
mindre viktige språkfeil, kan ha spilt<br />
en rolle. På et avkryssingsskjema for<br />
de viktigste/mest alvorlige feiltypene<br />
kom tegnsetting på siste plass <strong>–</strong> etter<br />
rettskriving, bøyning, syntaks og ordbruk.<br />
Konklusjonen må vel her bli at<br />
det ikke nytter med regler og teoretiske<br />
kunnskaper om reglene dersom en<br />
ikke synes det er vesentlig å praktisere<br />
14 SPRÅKNYTT 3<strong>–</strong>4/2004