Forsuringsstatus i Hordaland 1993. - RÃ¥dgivende Biologer AS
Forsuringsstatus i Hordaland 1993. - RÃ¥dgivende Biologer AS
Forsuringsstatus i Hordaland 1993. - RÃ¥dgivende Biologer AS
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
ALUMINIUM OG SURHET<br />
Aluminiumsinnholdet i overflatevannet i <strong>Hordaland</strong> er stedvist meget høyt, og særlig i kystområdene (figur<br />
19). Variasjonen i aluminiumskonsentrasjonene i overflatevann i <strong>Hordaland</strong> kan langt på vei forklares ved<br />
fire hovedmønstre: 1) Det generelle forsuringsbildet, 2) berggrunnsgeologiske forhold, 3) nærhet til kysten,<br />
og 4) analyseresultatenes alder.<br />
Metaller som aluminium og kadmium er meget vanlige i jordsmonnet og stammer i hovedsak fra forvitring<br />
av berggrunnen. Ved forsuring øker løseligheten av metallene og konsentrasjonen i avrenningsvannet blir<br />
høyere. I perioder vil også disse metallene bli ionebyttet med natrium i sjøsalttilførsler, slik at<br />
konsentrasjonen i vassdragene kan øke ytterligere. Selv om aluminiuminnholdet generelt er høyere i surt<br />
vann, viser en sammenstilling av resultatene fra 101 målepunkt i Sunnhordland høsten 1985 (Bjerknes<br />
mfl. 1988) at 33% av variasjonen i aluminiumsinnhold kan forklares med variasjon i surhetsnivået alene<br />
(figur 17). Mye av den resterende variasjon kan selvsagt forklares ut fra berggrunnsgeologi og<br />
jordsmonnets sammensetning, slik at vi også finner steder med svært høye konsentrasjoner av aluminium<br />
selv om pH er over 6,0 (figur 17).<br />
FIGUR 17: Sammenheng mellom innhold<br />
av aluminium og surhet i 101 vannprøver<br />
samlet inn høsten 1985 i Sunnhordland<br />
(Bjerknes mfl. 1988). R 2 = 0,33, og dette<br />
tilsier at 33% av variasjonen i aluminiumsinnhold<br />
kan forklares ut fra surhetsnivået<br />
alene.<br />
Det synes også å være en klar<br />
sammenheng mellom aluminiumsinnhold og avstand fra kysten (figur 18). De aller høyeste<br />
konsentrasjonene på over 200 :g total aluminium pr. liter finner vi langs kysten vest for Bergen og i<br />
Nordhordland. Langs hele den øvrige kyststripen sydover i Midt- og Sunnhordland, observeres hyppig<br />
aluminiumskonsentrasjoner over 100 :g pr. liter (figur 19), mens lenger innover i landet avtar<br />
konsentrasjonene til under 50 :g pr. liter. Dette mønsteret kan verken forklares med variasjon i<br />
naturgrunnlaget eller i vannkildenes forsuringssituasjon. Her bør muligens også forhold knyttet til<br />
sjøsaltpåvirkning og ionebyttingsprosesser i jordmonnet trekkes inn.<br />
Så selv om nærmere 50% av variasjonen i aluminiumskonsentrasjon kan forklares ved surhetsnivå og<br />
avstand fra kysten, er det selvsagt en klar sammengheng mellom aluminiumskonsentrasjoner og<br />
berggrunnsforholdene. De høyeste konsentrasjonene finner en i områder der grunnfjellsbergarter som<br />
gneisser og granitter forekommer. Dette gjelder i særlig grad de "røde" områdene på forsuringskartet (figur<br />
11).<br />
Det kan imidlertid også synes som om de eldste prøvene gjennomgående har lavere<br />
aluminiumskonsentrasjoner enn de nyeste. Det foreligger imidlertid ikke lange målserier som viser entydig<br />
økning i aluminiumskonsentrasjonene i fylkets vassdrag. Det må likevel antas at det i de "gule" områdene<br />
på kartet (figur 11) kan ha foregått en gradvis økning siden måleserien fra 1985 i Sunnhordland (Bjerknes<br />
mfl. 1988) ble samlet inn for mer enn åtte år siden. En kan muligens også anta at situasjonen har vært mer<br />
stabil både i de blå og de røde områdene i <strong>Hordaland</strong> (figur 11). Overvåkingen av områdene rundt<br />
Mongstad i Nordhordland viser således ingen vesentlig endring i årene etter 1988 (Traaen 1992).<br />
25