Forsuringsstatus i Hordaland 1993. - RÃ¥dgivende Biologer AS
Forsuringsstatus i Hordaland 1993. - RÃ¥dgivende Biologer AS
Forsuringsstatus i Hordaland 1993. - RÃ¥dgivende Biologer AS
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Nordvest i fylket dominerer Bergensbuene, avgrenset i nordøst av Fensfjorden og i sydøst av Fusafjorden.<br />
Området er dominert av granitt, mangeritt, gabbro og anorthositt. Her er bergartene stilt på høykant og<br />
danner derfor et svært så heterogent område med hyppige vekslinger mellom de forskjellige typene. Her<br />
finner vi derfor en meget variert topografi og derfor stor lokal variasjon i vannkvalitet.<br />
Grunnfjellsbergartene gneisser og granitter er i hovedsak harde og lite forvitrelige, og områder der disse<br />
dominerer er generelt lite dekket av løsmasseavsetninger. Disse områdene er derfor ofte fattige på<br />
basekationer og har lave tålegrenser mot sure tilførsler. I områder med mer lettforvitrelige bergarter som<br />
glimmerskifer, grønnstein og fyllitter vil derimot jordsmonnet være både rikere og fyldigere. Dette gir større<br />
tilførsler av ioner til avrenningsvannet, og bedre toleranser for sure tilførsler. Lavtliggende områder, som<br />
har vært dekket av hav etter siste istid, kan ha marine sedimenter og skjellavsetninger i bunnen, noe som<br />
kan gi betydelig innhold av kalsium i innsjøene og dermed økt bufferkapasitet mot forsuring, selv om de<br />
ligger i et område med ellers harde bergarter.<br />
Løsmassene sammensetning og mektighet betyr mye for vannkvalitet lokalt. Morenepregete masser kan<br />
gi gode bufringsegenskaper mot forsuring. Det har vært av stor betydning for avsetnings-forholdene og<br />
for dannelsen av terrengformene at landet var nedpresset av isen, slik at de lavere deler av landet ble<br />
oversvømmet av havet da isen trakk seg tilbake. Nedpressingen var størst der isen var tykkest, og vi finner<br />
derfor den høyeste marine grense innerst i fjordene. I <strong>Hordaland</strong> ligger den marine grense på under 50<br />
meter ute langs kysten, mens den øker innover i fjordene til over 100 meter innerst i Hardangerfjorden.<br />
De store mengder suspendert materiale som ble transportert av iselvene under den sterke avsmeltingen,<br />
ble avleiret i havet utenfor isfronten, og etter landhevingen er mye av dette leirmaterialet blitt liggende tørt.<br />
I <strong>Hordaland</strong> finner vi ikke store områder med slikt materiale, slik som på Østlandets lavere deler og rundt<br />
Trondheimsfjorden, men i bunnen av og langs fjordene, samt flekkvis ved kysten er det en del slike<br />
områder.<br />
I de ytre kyststrøk,- "strandflaten", er det lite løsmasser under den marine grense, bortsett fra myrene.<br />
Løsmasser forekommer først og fremst i forsenkninger, og består overveiende av grus og sand som er<br />
vasket av havet. Skjellavsetninger kan som tidligere nevnt også forekomme i betydelige mengder i helt<br />
lavtliggende innsjøer helt ute ved kysten.<br />
LANGTRANSPORTERTE FORURENSNINGER<br />
Nedbør og tørravsetninger bringer med seg langtransporterte forurensninger som er den viktigste årsak<br />
til den økende forsuringssituasjonen i våre vassdrag. Viktige stoffer i så måte er svovelforbindelser og<br />
nitrogenforbindelser, som i seg selv er syrer. Sulfationer virker i tillegg forsurende også indirekte ved at<br />
jordsmonnet i nedslagsfeltet utarmes. De tilførte sulfationene binder til seg bufrende basekationer som<br />
så transporteres bort fra jordsmonnet. Disse basekationene kommer fra jord og fra forvitret berggrunn, og<br />
er oftest kalsium og magnesium, men også i noen grad natrium og kalium. Ved langvarig utvasking kan<br />
jordsmonnet bli svært fattig på basekationer, og dermed lite i stand til å dempe virkningen av de sure<br />
tilførslene. Da vil i tillegg sulfationene binde med seg hydrogenioner og aluminium i større grad, slik at<br />
avrenningsvannet i slike områder i tillegg til å bli surt også ha et høyt innhold av aluminium.<br />
Sulfat tilføres også fra vassdragenes nedslagsfelt. Dersom en korrigerer for dette i måledata av<br />
sulfatinnhold i vassdrag, og anslår mengden av disse forsurende stoffene som verken kommer fra<br />
sjøsalter eller fra nedslagsfeltet, viser det seg at <strong>Hordaland</strong> er relativt sterkt forurenset med hensyn på<br />
tilførsler av forsurende stoffer (figur 4, side 11).<br />
Siden slutten av 1970-årene har svovelkonsentrasjonenene i nedbør avtatt med vel 30%, men<br />
nitrogenkonsentrasjonene har endret seg lite og nedbørmengdene har økt (Henriksen mfl. 1993). Dette<br />
har ført til at de samlete sure tilførsler ikke er særlig redusert på Vestlandet de siste årene.<br />
9