Gabriel Scott: De Vergeløse - Bokselskap.no
Gabriel Scott: De Vergeløse - Bokselskap.no
Gabriel Scott: De Vergeløse - Bokselskap.no
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Jakob Drittgutt var også fremme, sengekameraten til Albert, og stod og strakte<br />
og tøide på sig og kunde ikke riktig rekke op. Albert stod og så på imellem –<br />
greide han det, tenkte han og glemte sig bort så lenge det varte. Men jo, Jakob<br />
Drittgutt var seig. Så liten og tynn han var – han vilde ikke gi sig allikevel. Han<br />
holdt med den ene hånden i hanken og støttet op under bunnen med den andre –<br />
tomme for tomme kom bøtten i været med høi råke op over kanten, mens benene<br />
dirret innunder ham. <strong>De</strong>t var et uttrykk i øinene hans likesom på en sky hest –<br />
han var tydelig bange for at han skulde få bøtten over hodet.<br />
– Hvorfor tar du så mye, din tosk?<br />
Albert snakket til ham en dag, men Jakob Drittgutt var altfor redd av sig og<br />
våget ikke å gjøre som han sa:<br />
– Stå ikke og spreng dig vel, lat som bøtta er full og gå med!<br />
<strong>De</strong>t var ikke større kunsten heller, han gjorde det selv så ofte han kunde. <strong>De</strong>t<br />
gjaldt bare å passe på – gjøre en vending frem til kjerra, når de voksne stod litt av<br />
veien og ikke kunde holde øie med bøtten. Han hadde ikke brukt mange dagene<br />
om å skjønne, at det gikk an å narre dem litt, de voksne var like dumme overalt.<br />
Mathias kom også imellem, han var tydelig i godt humør når han fikk være<br />
sammen med guttene og regjere og eksersere for å få dem til å gå riktig. Stopp,<br />
de måtte ikke gå med bøtta før han ved kjerra var klar til å vende! <strong>De</strong> måtte<br />
møtes halvveis forstod de, akkurat på samme flekken, ellers gikk ikke<br />
regnestykket op – det var bare så mange å passe på, at det gikk rent i vase for<br />
ham. Faen au, sa han og bante og fikk mere og mere travelt og løp frem og<br />
tilbake i åkeren og var i veien for dem bestandig. Men så var de blitt sagt å føie<br />
ham, og så var det jo moro på samme tid.<br />
I begynnelsen var han ikke god for å skjønne hvad de vilde med Mathias på<br />
gården, det skulde jo være barnehjem her. Men så erfarte han en dag at Mathias<br />
<strong>no</strong>k var svoger til Flugumen og det satte jo tingene i et annet lys. Forresten var<br />
han ikke den eneste gærningen, de hadde en til som het Cato, en liten stakkar på<br />
åtte, ni år, som fra og til kom for dagens lys. Han var som et lite slangemenneske,<br />
kroppen og lemmene var som av gummi og kunde bukke sig alle veier, han kunde<br />
ikke snakke, han kunde ikke stelle sig, men måtte passes omtrent som et spebarn.<br />
<strong>De</strong>t eneste de kunde sette ham til var å bære litt ved eller vann – så kreket han<br />
frem og tilbake over tunet med et ørlite spann i hånden, mens svetten perlet på<br />
converted by Web2PDFConvert.com