Gabriel Scott: De Vergeløse - Bokselskap.no
Gabriel Scott: De Vergeløse - Bokselskap.no
Gabriel Scott: De Vergeløse - Bokselskap.no
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
–Vondt i beina, sier'u?<br />
<strong>De</strong>t var følget som snakket igjen:<br />
– Nei, du har ikke vondt i beina, men bestefar min, han Haaken Rustad, han<br />
hadde vondt i beina engang! Jeg veit ikke om du har hørt gjeti navnet, for det er<br />
lenge siden nå, en halv hundre års tid telbars, jeg var ikke kommet til jeg, da han<br />
døde, men derfor så kan du ha godt av å høra om'n. Ja, så var det sånn at<br />
bestefar min skulde fra Kongsberg til Krestian' – for vi sa Krestian' den gangen –<br />
med en diger bør på ryggen. Jeg veit ikke hvad det var i'n, jeg veit bare at'n var<br />
tung. Fra Kongsberg til Krestian', sa jeg – det var annet til veistykke det, enn den<br />
lille betan som du skal gå. Ja, bestefar gikk og gikk, for han hadde ikke råd til å<br />
kjøra, men ut på den andre dagen var han blitt så sårbeint og dårlig, at han måtte<br />
stana iblandt og helde blodet ut av støvla –<br />
Fortelleren tidde en stund, så det skulde få tid til å virke.<br />
–Veit du hvad bestefar gjorde da?<br />
Albert så sløvt op.<br />
– Han gikk allikevel, han!<br />
<strong>De</strong> kunde ha gått en tre fjerdings vei, da lensmannen dyttet til ham med<br />
albuen:<br />
– Så, nå er vi endelig fremme, der ser du Flugumgården rett imot dig, så nå<br />
skal vi ikke plage dig mere!<br />
<strong>De</strong>t var dukket et husbøle frem bort i bakken, Albert fikk øie på et nakent<br />
fremhus med brune vindski og svarte vinduer, som stirret på ham over en grind.<br />
Han kunde ikke riktig si hvorfor, men han kom til å fryse ved synet. <strong>De</strong> svarte<br />
uthusene omkring, en tynn gran som stod inn på tunet og likesom skulde stase<br />
op, veien som skar rett ned på grinden og blev borte bakom – han vilde miste<br />
pusten i det samme. <strong>De</strong>t virket så ukoselig på ham, det var som han fikk en smak<br />
i munnen av kald vassgraut og skummet melk. Og dette var han nødt til å bytte<br />
med, dette var han tvunget til å gå inn i enten han vilde eller ikke! Han kjente han<br />
blev så lei og tung, det var som han hadde svelgjet en stein.<br />
Får jeg slippe da, vilde han si.<br />
Men akkurat som han åpnet munnen, var det en av de voksne som sa:<br />
– Nå har'u vært tapper gutt, den rosen skal du få. Jeg hadde jamen ikke trodd<br />
converted by Web2PDFConvert.com