UNGARNS HISTORIE OG KULTUR
UNGARNS HISTORIE OG KULTUR
UNGARNS HISTORIE OG KULTUR
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
VINCE SULYOK : <strong>UNGARNS</strong> <strong>HISTORIE</strong> <strong>OG</strong> <strong>KULTUR</strong> — I. Karpatbekkenet før det ungarske landnåmet<br />
kamp. Og de hadde med seg dreieskiven (pottemakerskiven), en teknikk som var en direkte forutsetning for<br />
masseproduksjon; i neste omgang ga dette et godt grunnlag for en livlig handel med nabolandene så vel<br />
som med fjernere strøk. Til forskjell for de fleste erobrerfolk før dem, tilintetgjorde skyterne ikke<br />
urbefolkningen i de erobrede områder, men integrerte dem istedet i det nye samfunn og overtok gjerne selv<br />
elementer av deres kultur, ikke minst når det gjaldt begravelsesskikker.<br />
Oldtidens fremste historiker, Herodot var levende interessert i de folkeslag grekerne kom i berøring med,<br />
og ga bl.a. inngående beskrivelse også av skyterne. Ifølge ham var det det nedre løp av Donau som dannet<br />
skillelinjen mellom skyterne og trakerne; de siste bodde syd og vest for Donau (Istros). Han nevner videre 2<br />
andre folkestammer ved navn, begge fra datidens Karpatbekken: agathyrsos-folket og sigynerne.<br />
Agathyrserne skal, etter hans beskrivelse å dømme, ha bodd i Transsylvania, ved elven Maris (ungarsk<br />
Maros, rumensk Mures); blant deres særegne skikker fremhever Herodot kvinnefellesskapet. De skal ha<br />
nektet asyl for deres frender skyterne, som flyktet fra den persiske Dareios – agathyrserne antas derfor å ha<br />
vært et iransk folkeslag. Enkelte forskere forsøker å identifisere agathyrserne sogar med akatzirer-ne, et<br />
viktig folkeelement i Attilas hunerrike og senere i Khazarriket. Sigynerne skal ha holdt til i de sydlige<br />
områdene av det ungarske sletteland som strakte seg helt frem til venetenes land ved Adria. Som Herodot<br />
skriver, bar de mediske drakter, og deres hester var små og langhårete, en hesterase kjent fra Asia. Ifølge<br />
alt dette skal sigynerne ha vært meder fra de nordvestlige deler av Iran.<br />
Kelterne<br />
Ved inngangen til jernalderen og frem til 400-tallet f.Kr. var de vestlige områder av Karpatbekkenet preget<br />
av den mellomeuropeiske Hallstatt-kulturen. Funnene tyder på at i den tidligste periode opplevde<br />
bronsekunsten et kraftig oppsving. Fra gravene ble det hentet frem en mengde dekorerte bronsekar,<br />
bronsesmykker og leirpotter, men også redskaper, smykker og våpen av jern, blant dem det karakteristiske<br />
lange Hallstatt-sverdet. Funnene vitner ellers om betydelige kulturimpulser fra Italia og Magna Graecia.<br />
Når det gjelder kulturens bosetningsmønster, så var det typisk at de betydeligste av dem gjerne ble omgitt<br />
av jord- eller steinvoller. Samfunnet var delt opp i klart avskilte lag (aristokrati, krigere, almue) og også<br />
slaveri har funnet sted. Avdøde aristokrater fikk som regel reist høye gravhauger over seg, bygget av stein<br />
eller tre, og med et gravkammer i haugens indre som var rikt utstryrt med gjenstander. Hallstatt-kulturen var<br />
til tross for de mange funn av jernvåpen, både fredelig og sakral-preget.<br />
I de sydligste traktene, ned mot Balkan, finner vi imidlertid en kultur som i mangt skiller seg klart fra<br />
Hallstatt-kulturen. Det er rimelig å knytte denne kulturen til en bestemt etnisk gruppe, nemlig illyrerne, som<br />
også var forfedre til pannonerne.<br />
Fra om lag år 400 f.Kr. var det kelterne som satte sitt preg på utviklingen. Deres kultur kalles, etter et<br />
viktig funnsted i Sveits, La Thène-kulturen. Jernet og pottemakerskiven fikk nå en almen utbredelse. De drev<br />
en livlig handel, og – også for å lette handelen – begynte de å prege mynter som betalingsmiddel.<br />
Bosetningene deres fikk en urban karakter. Det er omtrent fra disse tider at historiegransknin-gen ved siden<br />
av de arkeologiske funnene kan støtte seg til skriftlige kilder, i første rekke greske og romersk-latinske<br />
opptegnelser. Fra nå av kan vi oftere identifisere tid og sted, sette navn på de enkelte folkeslag, ja selv på<br />
enkeltpersoner. Kelternes folkebevegelser hadde sitt utgangspunkt nord for Alpene. Den første, som også<br />
kalles den store galliske invasjon, startet i 390-årene f.Kr. og hadde egentlig 2 retninger: den ene førte mot<br />
Italia, mer presist mot Roma som også ble inntatt, mens den andre resulterte i erobringen av Transdanubia<br />
og etter hvert også av andre deler av Karpatbekkenet. Den andre invasjonsbølgen førte kelterne gjennom<br />
Balkan og ned til Hellas, der Delfi ble angrepet i år 279 f.Kr. De dro deretter over til Lilleasia, hvor de grunnla<br />
den keltiske staten Galatia. Når det gjelder det midtre Donau-området, vet vi at en keltisk folkestamme,<br />
skordiskerne (scordisci), i begynnelsen av det 2.årh. f.Kr. klarte å etablere seg i det nordlige Balkan, med<br />
Beograd og omegn som sentrum for deres stat. Det varte ikke lenge før de kom i konflikt med romerne, som<br />
ekspanderte sterkt og uavbrutt. Skordiskerne allierte seg da med Makedonia, og greide å yte en betydelig<br />
motstand. Makedonias fall beseglet imidlertid også deres skjebne ved Scipio Asiagenus’ seier. De<br />
undertrykte illyrisk-pannoniske folkestammene løsrev seg, og skordiskerne, som egentlig bare dannet et<br />
forholdsvis tynt lag av en overklasse, ble innen kort tid assimilert.<br />
Den betydeligste keltiske stamme var imidlertid boterne (boii). De var med å besette Nord-Italia ved den<br />
store keltiske invasjonen år 390 f.Kr., mens andre av deres stamme bosatte seg i Böhmen (derfra landets<br />
latinske navn Boiohaemum, senere Bohemia, men også den tyske navneformen Böhmen). Det skal også ha<br />
vært en tredje gruppe av boierne, nemlig de som trengte seg inn i Ungarn og okkuperte i løpet av 300-200-<br />
___________________________________________________________________________________<br />
© Copyright Mikes International 2001-2006, Vince Sulyok 1958-2006 - 10 -