UNGARNS HISTORIE OG KULTUR
UNGARNS HISTORIE OG KULTUR
UNGARNS HISTORIE OG KULTUR
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
VINCE SULYOK : <strong>UNGARNS</strong> <strong>HISTORIE</strong> <strong>OG</strong> <strong>KULTUR</strong> — VI. Ungarn under habsburgsk herredømme 1700 — 1790<br />
Ungarn, mens de virkelige avgjørelsene i alle vesentlige spørsmål ble fattet av statsrådet og av andre<br />
sentrale riksorganer som på denne tid vanligvis ikke hadde et eneste ungarsk medlem. Ungarns<br />
økonomiske-finansielle anliggender skulle teoretisk styres av Det ungarske kammer, men dets<br />
selvstendighet overfor det keiserlige hoffkammeret var om mulig enda mer illusorisk. Kong Karl opprettet i<br />
1723 et nytt styringsorgan for Ungarn, det såkalte Stattholderrådet (Statthalterrat) som frem til 1848 ble<br />
landets viktigste regjeringsmyndighet. Det var palatinen som sto i spissen for dette kontoret som i motsetning<br />
til de to ovenfor nevnte, hadde sitt sete på ungarsk jord: først i Pozsony, senere i Buda. Dets virkefelt og<br />
kompetanse omfattet landets samlede forvaltning, kontroll over komitatene, dessuten<br />
religionsproblematikken, skolevesenet, samt samferdsel, industri, landbruk, men også hærens innkvartering<br />
og forpleie.<br />
Utenrikspolitikken og de militære spørsmål hørte også ifølge den gamle ungarske stenderforfatning,<br />
direkte under kongen. Hoffet passet da av gammel mistro nøye på at ingen ungarere fikk innpass i disse<br />
regjeringskontorene, og som regel fantes det ikke ungarere blant de høyest rangerte offiserene heller.<br />
Den ungarske adel baserte sitt krav om skattefrihet på sin plikt til å forsvare landet. Erfaringene fra de<br />
siste to århundrene viste imidlertid med all tydelighet at ordningen med adelsoppbud (insurrectio) var håpløst<br />
foreldet og egnet seg altså ikke til et tidsmessig og effektivt forsvar. Adelen ville imidlertid fortsatt beholde<br />
denne ordningen for å slippe å betale skatt. Riksdagen av 1712 gikk dog med på at kongen fikk opprette en<br />
stående hær – mot at adelen selv fikk bevilge de til en hver tid nødvendige pengemidlene i form av krigsskatt<br />
(contributo) som, vel å merke, skulle betales av den ikke-adelige befolkning, i første rekke bondestanden, og<br />
altså ikke av adelen selv. Kongen (keiseren) fikk derved ubegrenset råderett over en stor hær bestående av<br />
for det meste fremmede leiesoldater som i regelen ble innkvartert hos bøndene, – mens adelen, for å<br />
beholde sin skattefrihet, gladelig ga avkall på en selvstendig ungarsk hær, den fordums kongstanke hos bl.a.<br />
Miklós Zrínyi og Miklós Esterházy...<br />
I det hele tatt er det typisk for tiden at adelen, i første rekke dens mellomste og laveste skikt, trakk seg<br />
mer og mer tilbake til de autonome komitatene, – også som følge av at riksdagene stadig sjeldnere ble<br />
sammenkalt av kongen. I komitatene hadde adelen hånd om både forvaltning og jurisdiksjon. Komitatene ble<br />
dermed adelens bolverk mot hoffets sentralistiske bestrebelser. Tilsynelatende forsvarte de på den måten de<br />
ungarske statsinteressene. I virkeligheten bidro de imidlertid til å bevare og konservere et meget foreldet og<br />
udygelig, nærmest middelaldersk, forvaltningssystem som sammen med lokalpatriotismen og landadelens<br />
innskrenkede synsfelt og egoisme gjorde komitatene til farlige hindringer i veien for alt fremskritt og for en<br />
moderne omorganisering av administrasjon og styringsverk.<br />
Karl 3 passet på, med Rákóczi-oppstanden i fersk erindring, ikke å fremkalle åpen motstand og misnøye.<br />
Men ved hjelp av kløktige manøvreringer og frem for alt forsikringer om å opprettholde adelens privilegier<br />
eller endog å utvide dem, fikk han fra tid til annen igjennom visse høyst påkrevne reformer. En av de aller<br />
viktigste var opprettelsen av permanente domstoler i 1712-15, med appelldomstolene “syvmannstavle” og<br />
“den kongelige tavle” som høyeste instanser, med fire “regionale tavler” under seg. Komitatene beholdt<br />
imidlertid sin gamle domsmyndighet over bondebefolkningen (úriszék: ‘herredag’, ‘tingdag’,<br />
‘patrimonialjurisdiksjon’).<br />
Ifølge Ungarns stenderforfatning skulle landets politiske føring tilfalle stender-forsamlingen som igjen fikk<br />
artikulert seg og sine meninger ved riksdagene. Det var vanlig at det ved riksdagene som skulle<br />
sammenkalles hvert tredje år, fant det som regel sted til dels heftige diskusjoner og sammenstøt Som oftest<br />
sto adelens oppfatning i skarp opposisjon til kongens. Kongen svarte da med å unnlate å sammenkalle<br />
riksdagen i lengre tid, noe som av stenderne med rette ble oppfattet som en klar krenkelse av forfatningen.<br />
De avviste ethvert forsøk fra kongens side på enevelde, av redsel for fullstendig å bli innlemmet i riket. Selv<br />
om keiser Karl konsekvent hadde brutt med Leopolds primitive absolutisme, unngikk han ikke at det etter<br />
hvert oppsto store motsetninger mellom de ungarske stenderne på den ene side og hoffet i Wien på den<br />
annen, mest på grunn av Habsburgernes kolonialistiske politikk. Den gikk i første rekke ut på mest mulig å<br />
standardisere fellesmonarkiet, og var derfor i særlig grad rettet mot Ungarns særtrekk og særrettigheter. Men<br />
av frykt for et politisk og økonomisk sterkt Ungarn, gikk hoffet enda lenger, og ville holde Ungarn mest mulig<br />
nede. Til å kunne forsyne de østerriksk-bøhmiske provinsene med matvarer, var riket i avgjørende grad<br />
avhengig av Ungarns landbruksproduksjon. Utviklingen av en egen ungarsk industri (manufakturer) ble<br />
derfor forsøkt hindret med alle midler, slik at landet skulle forbli en nærmest middelaldersk føydal agrarstat<br />
som aller helst bare skulle levere råstoffer til rikets øvrige deler. Dette var selvfølgelig stikk i strid med<br />
Ungarns reelle økonomiske (og politiske) interesser.<br />
Oppsiktsvekkende nok fant det, til tross for disse bestrebelser, sted et bemerkelsesverdig oppsving i<br />
ungarsk økonomi i Karls regjeringstid. Dette hang nok i første rekke sammen med den storslåtte<br />
nyoppdyrking av det frigjorte ungarske slettelandet, videre med intensiveringen av jordbruket. Et godt<br />
eksempel på dette er kvegdriften: som følge av nyoppdyrking gikk store beitearealer tapt. Dette ble nå<br />
kompensert ved at man brøt med den ekstensive måten å holde kveget året rundt ute på beitene på, og gikk<br />
___________________________________________________________________________________<br />
© Copyright Mikes International 2001-2006, Vince Sulyok 1958-2006 - 192 -