UNGARNS HISTORIE OG KULTUR
UNGARNS HISTORIE OG KULTUR
UNGARNS HISTORIE OG KULTUR
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
VINCE SULYOK : <strong>UNGARNS</strong> <strong>HISTORIE</strong> <strong>OG</strong> <strong>KULTUR</strong> — V. Det tredelte Ungarn<br />
I motsetning til Pázmány, hevdet en av tidens andre ledende politikere, Miklós Esterházy det syn at<br />
tyrkerne bare skulle kunne utdrives av landet ved habsburgsk hjelp. Han var palatin i tyve år (1625–45) og<br />
fikk således god anledning til å gjøre sin innflytelse gjeldende i landets politikk. Han anså Transsylvanias<br />
stilling som adskilt og uavhengig fyrstedømme som skadelig, sett fra et nasjonalt synspunkt. Habsburgernes<br />
krefter var imidlertid enten forbundet i Tredveårskrigen, eller så delte de ikke hans oppfatninger fullt ut.<br />
Grensene mellom de tre ungarske “stater” var flytende, alt etter de nettopp rådende styrkeforhold.<br />
Grenseområdene var egentlig konstante krigssoner, også i fredstid. Grensetrefninger og erobring av<br />
landsbyer eller enkelte mindre grensefestninger ble nemlig sammen med røver- og herjetokter av<br />
begrensede omfang ikke oppfattet av noen av partene som brudd på fredsavtaler. Disse småkriger representerte<br />
imidlertid en konstant fare for den gjenværende befolkning i disse grensesonene, og førte der til nød,<br />
forarming og enorme materielle ødeleggelser. De ungarske grensefestninger ydet som oftest en heltemodig<br />
motstand mot tyrkerne, men disse forsvarsstyrker var både for fåtallige og for dårlig, ja elendig, utrustet.<br />
Til midten av 1600-tallet kom det stadig flere tegn på landets økende krigstretthet og utmattelse,<br />
økonomisk som psykisk. Ungarn hadde kommet til de siste dråpene av sitt yteevne. Men også Tyrkia<br />
begynte nå å vise stadig tydeligere tegn på svekkelse, Habsburgerne imidlertid, engasjert som de var i<br />
Tredveårskrigens omfattende og blodige krigsskuespill, ikke hadde tilstrekkelige ressurser til å kunne utnytte<br />
denne gunstige situasjon. Tvertimot ønsket de å holde fred med tyrkerne, nesten for enhver pris.<br />
FYRSTEDØMME TRANSSYLVANIAS UNDERGANG (1648—90)<br />
Da fyrst György Rákóczi 1 døde i oktober 1648, etterlot han til sin sønn, György Rákóczi 2 (1648-60) et<br />
velorganisert og ansett fyrstedømme som også økonomisk var i orden. Sønnen, valgt til fyrste allerede i<br />
1642, ble, takket være farsarven og sin kones, Zsófia Báthorys, enorme medgift, Ungarns og Transsylvanias<br />
rikeste jordeier. Men han arvet ikke farens hell og begavelse (dette siste ble istedet arvet av den yngre<br />
broren Zsigmond som straks etter farens død søkte kontakt med Sverige, Frankrike og de øvrige<br />
vesterlandske protestantiske makter. Han giftet i 1651 seg med Henriette av Pfalz, datteren til den tidligere<br />
“vinterkongen” av Bøhmen. Mange så på ham med store forventninger, jfr. også verket Sermo secretus<br />
Natnis (Geheime Rede Nathans) av Comenius. I oktober 1651 ble han i Sárospatak oppsøkt av dronning<br />
Kristina av Sveriges sendemann, Bengt Skytte, for å drøfte den europiske antihabsburgske<br />
sammenslutningen. Zsigmond døde imidlertid helt uventet alt i februar 1652, bare 30 år gammel).<br />
György Rákóczi 2 merket seg ikke den forandring som hadde funnet sted i den internasjonale politikken<br />
etter freden i Westfalen som hadde avsluttet Tredveårskrigen. Som følge av dette ble Det tysk-romerske<br />
keiserrike omdannet til et svakt forbund, bestående av en rekke større og mindre, selvstendige provinser og<br />
bystater. Keiseren selv ble gjort til en toppfigur som hadde lite å si, bortsett fra i Østerrike og Habsburgernes<br />
andre “arveland”, som fra nå av dannet den egentlige basis for Habsburgernes maktposisjon. I vest var det<br />
Frankrike som har overtatt den ledende rolle (England var opptatt av indre problemer), og muligheten av en<br />
ny tysk-fransk konfrontasjon var klart tilstede.<br />
Habsburgerne forsøkte derfor å styrke sentralmakten i sine land. I Bøhmen var keiserens velde godt<br />
befestet, og stenderne i de østerrikske provinser ydet også stadig mindre motstand mot hoffets absolutistiske<br />
styresett. Bare i Ungarn florerte opposisjonen fortsatt. Trykket ble nå derfor økt mot de ungarske magnatene<br />
og stenderne, for hoffet var fast bestemt på å innføre eneveldet også for de ungarske provinsers<br />
vedkommende. Den største hindring i veien utgjorde etter de ledende keiserlige politikers syn den gamle<br />
ungarske stenderforfatning. De konsentrerte derfor sine angrep nettopp mot den.<br />
Når det gjelder Det tyrkiske rike, ble dets svakhetsperiode langsomt avløst av en mer aktiv og agressiv<br />
utenrikspolitisk linje. I 1650-60-årene kom storvesirene av en energisk og begavet albansk ætt, Köprülüene,<br />
som etter hvert klarte å reorganisere den tyrkiske hær og forvaltning i de tyrkiskbesatte områder på Balkan<br />
og i Ungarn. Dette førte innen kort til et øket antall konflikter og trefninger i grensetraktene, – til stor skrekk<br />
for hoffet i Wien som ville nesten for enhver pris bevare den relative fred langs grenselinjene mot sultanens<br />
rike. Magnatene i Det kongelige Ungarn som nå er kommet mellom dobbelt ild og press, satte sin lit til<br />
Transsylvanias likevektspolitikk.<br />
Fyrstedømmets kontakter med Europas nordlige og vestlige protestantiske makter var fortsatt intakte, og<br />
György Rákóczi 2 ble som fyrste hilst velkommen av mange av tidens ledende statsmenn fra Oliver<br />
Cromwell til Karl 10 Gustav. Men istedenfor klokskap og forsiktighet som situasjonen krevde av ham,<br />
begynte den unge fyrste å spille et lettsindig spill, drevet frem av sin enorme ærgjerrighet. Han begynte med<br />
å sikre seg overherredøme over de to rumenske fyrstedømmene Valakia og Moldova som også var tyrkiske<br />
vasallstater. Sultanen likte derfor svært dårlig Rákóczis innblanding.<br />
___________________________________________________________________________________<br />
© Copyright Mikes International 2001-2006, Vince Sulyok 1958-2006 - 168 -