UNGARNS HISTORIE OG KULTUR
UNGARNS HISTORIE OG KULTUR
UNGARNS HISTORIE OG KULTUR
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
VINCE SULYOK : <strong>UNGARNS</strong> <strong>HISTORIE</strong> <strong>OG</strong> <strong>KULTUR</strong> — IV. Middelalderungarn på sitt høyeste 1301—1526<br />
omkring dem er blitt reist palasser, domkirker, borger, utsmykket etter alle kunstens regler med både<br />
skulpturer og malerier. Det var føydalismens og den senmiddelalderske ridderkulturens blomstringstid i<br />
Ungarn, med stadig økende velstand ned til de laveste samfunnsskikt. Det var Anjou-kongenes tidsalder i<br />
Ungarn.<br />
Den dominerende stilretning på 1300-tallets Ungarn var gottiken som nådde i løpet av århundret sitt<br />
høydepunkt der. Kirken og kongen sørget for at det ble reist noen prektige domkirker i bl.a. Kassa (Košice),<br />
Kolozsvár (Cluj), Brassó (Braşov) og Buda; noe senere kom salkirkene i Sopron, Kolozsvár og fremfor alle<br />
andre den kanskje vakreste av dem alle, den i Nyírbátor.<br />
Men perioden etter mongol-tatarernes anfall viser en tiltagende iver også når det gjaldt bygging av borger.<br />
I første rekke tjente nok disse borger militære formål, men innen kort tid fant også kunstneriske hensyn sitt<br />
innpass, og de nye borgene begynte, ikke minst innvendig, å bli de rene palasser og slott, virkelige<br />
praktbygninger. Til de vakreste hører Diósgyőr (som med sine 4 hjørnetårn kan minne om enkelte av<br />
datidens engelske borger), Vajdahunyad (i dag: Hunedoara), setet for den senere så berømte familie<br />
Hunyadi; denne siste representerte datidens høyeste nivå når det gjaldt festningspalasser; og den likeledes<br />
private borg av Tata. Den ungarske gotiske byggekunstens fremste borger var allikevel de kongelige slottene<br />
i Visegrád og Buda. En tid vekslet de om å bli kongens sete og landets hovedstad, fra 1323 til 1347 var det<br />
således Visegráds tur, mellom 1347 og 1355 Budas, og fra 1355 til sannsynligvis 1382 igjen Visegráds.<br />
Begge ble under tyrkerkrigene grundig tilintetgjort, men også ruinene formår å tale sitt tydelige språk om en<br />
svunnen storhetstid. I Visegrád kan man f.eks. fortsatt se en marmorbrønn, nesten intakt og av en sjelden<br />
sjønnhet. Den egentlige utbyggingen av Budaborgen er blitt påbegynt av Lajos 1 den store, fortsatt av<br />
kongen-keiseren Sigismund av Luxemburg, og fullført så av kong Mattias Corvinus. Det såkalte “Ferske<br />
Palasset” (Friss Palota) ble reist av Sigismund og skal ha vært noe av det ypperste i hele borgen, å dømme<br />
etter samtidige beretninger; blant palassets gjester nevnes f.eks. danskekongen, samt keiseren av Bysants;<br />
det er blitt tilintetgjort ved en eksplosjon under den tyrkiske okkupasjon.<br />
Det kongelige hoff, sentret for landets kulturelle liv, tiltrakk seg kunstnere og vitenskapsmenn ikke bare fra<br />
hele landet, men gjerne også fra ulike kanter av Europa. Atmosfæren under Anjouene var især preget av<br />
italiensk og fransk åndsliv, mens med Sigismund gjorde i første rekke tysk kultur seg gjeldende. Av de<br />
utlendinger som hadde et lengre opphold i Buda, må her nevnes Pier Paolo Vergerio (1370-1440), italiensk<br />
humanist, “far til den ungarske humanisme”, som forfattet også en Sigismund-biografi; Oswald von<br />
Wolkenstein (1377-1445), tysk lyriker, den siste Minnesänger; de fleste av diktene i hans Livre de cent<br />
ballades er blitt skrevet under hans Ungarn-opphold; Alain Chartier (1385-1430), fransk dikter,<br />
“veltalenhetens far” for franskmennene.<br />
Borgens område i Buda med de kongelige bygninger er etter hvert blitt omgitt av aristokratenes palasser<br />
og patrisierhus. Overraskende mange av de sistnevnte er bevart i sine opprinnelige tilstand, de fleste av dem<br />
finnes i dagens Tárnokgate og Országházgate.<br />
Av tidens byggeplastikk er lite bevart. Også derfor var det av uvurderlig betydning og litt av en sensasjon,<br />
da man i 1974 under utgravningene i Budaborgen kom over en “skulpturkirkegård”. Dens bruddstykker<br />
stammer nettopp fra 1300-tallet og er i gotisk stil, og har både kirkelige og verdslige motiver, typiske for<br />
riddertiden. Enkelte av disse bruddstykkene er i fin stand, og man holder på med å sette disse fragmenter<br />
sammen. Man regner med at skulpturene hørte til en av palassfløyene (kanskje til Ferske Palasset) som må<br />
ha styrtet sammen. Funnene kaster nytt lys over en rik epoke av ungarsk kunst som vi til nå kun hadde<br />
sporadiske minner om. Men at ungarsk billedhoggerkunst nådde fra midten av 1300-tallet et meget høyt<br />
nivå, vidner også brødrene Márton og György Kolozsvári om. Det var de som ved siden av kongestatuene i<br />
(Nagy)Várad (Oradea) fra 1360-årene også skapte det berømte St. Georg-monumentet av bronse (1373)<br />
som i dag er å se i Praha.<br />
Også i europeisk sammenheng var de de aller tidligste eksempler på plastisk kunst som sto uavhengig av<br />
en bygning. Kongestatuene (István den hellige, László den hellige, Prins Imre) var også av bronse. De ble<br />
ødelagt da tyrkerne erobret Várad i 1660. Kusntnerbrødrenes kanskje beste verk, Kong László den helliges<br />
herme, er derimot intakt og er fortsatt å se i sin fulle prakt i katedralen i Győr (Héderváry-kappelet): den er<br />
pyntet med emalje slik at oppdelingen av emaljefeltene er skjedd ved bruk av gulltråd, en teknikk som er<br />
karakteristisk for ungarsk gullsmedkunst fra 1300-1500-tallet, og ble ofte anvendt til utsmykking av kirkelige<br />
kalker.<br />
Georg den helliges, drakedreperens, kult henger nøye sammen med ridderkulturen, idet han er blitt<br />
oppfattet som selve symbolet på ridderlighet og overvinnelse av det onde. Ved siden av Kolozsváribrødrenes<br />
Georg-statue må derfor her også nevnes at det i Ungarn i 1326 var blitt stiftet en ny ridderorden,<br />
Georg den helliges ridderorden (23 år før den omtrent tislvarende engelske St.George-orden). Den hadde<br />
alltid 50 medlemmer, og deres formål var å verne om kirken, kongen og landet. De bar sorte kapper og var<br />
bestandig med i kongens følge, og kongen hadde ingen domsrett over dem.<br />
___________________________________________________________________________________<br />
© Copyright Mikes International 2001-2006, Vince Sulyok 1958-2006 - 109 -