View/Open - Bora - Universitetet i Bergen
View/Open - Bora - Universitetet i Bergen
View/Open - Bora - Universitetet i Bergen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
detaljfokuserte jakten på en tidløs sannhet i verkets estetikk. Om en forfatter ønsker å ha en<br />
deltakende rolle i samfunnet med sin litteratur, krever dette også noe av leserne: en villighet<br />
til å se forfatterens visjon; en utviding av perspektivet hvor man også historiserer et verk og<br />
ser på dets eventuelle samfunnsfunksjon.<br />
For å favne om så mye som mulig av Ung må verden ennu væres bredde og intensjon,<br />
faller derfor et fokus på romanens samtidskontekst og politiske budskap meg naturlig i<br />
lesningen. En nedprioritering av personen/journalisten og sakprosaforfatteren Grieg til fordel<br />
for den skjønnlitterære Grieg blir vanskelig, og man kan spørre seg om det i det hele tatt er<br />
mulig å foreta dette skillet når man kommer til Nordahl Grieg. Det er riktignok en<br />
skjønnlitterær tekst jeg tar for meg, men jeg vil også inkludere Ung må verden ennu væres<br />
koblinger utenfor romanuniverset – til både Grieg som person, hans sakprosa, historiske<br />
hendelser, samt bokens eventuelle rolle som nøkkelroman (sistnevnte behandles i kapittel<br />
3.2.2.). I dragkampen mellom form og innhold sier jeg meg dermed enig med Sejersteds<br />
konklusjon: ”Å gjøre forholdet politikk – estetikk til et enten-eller, er både å tilsløre<br />
litteraturens vesen og å marginalisere litteraturforskningen” (2003: 136). En forfatters<br />
engasjement og vilje til å påvirke samfunnet må ikke straffes ved at leserne «drukner»<br />
hans/hennes politiske hensikt i estetiske bedømmelser. Slik stagger man fremveksten av en<br />
samfunnsengasjert litteratur. Ønsker man å unngå at forholdet politikk/estetikk blir et enten-<br />
eller-spørsmål, hviler det etter min mening et ansvar på leseren om være villig til å<br />
kontekstualisere verket utenfor dets egne rammer – til å historisere. Men til tross for<br />
Sejersteds oppfordring om ikke å gjøre politiske og estetiske lesninger gjensidig utelukkende,<br />
foreslår han ikke noen konkrete løsninger som kan forene de to elementene. For min del, er<br />
det her Bakhtin kommer inn i bildet. Hans kronotopbegrep, som jeg kommer tilbake til i mye<br />
større grad, har evnen og potensialet til å forene virkelighet og fiksjon. Kronotopteorien er<br />
historiserende – den kobler sjangre og plottyper opp mot virkelige tider og steder, og ser på<br />
romanformens historiske utvikling og hvordan samfunnet reflekteres i den.<br />
Problemet med historiserende lesninger er at tekstens rammer blir obskure; man må<br />
likevel begrense seg et sted. Så selv om man åpner for et bredere fokus må<br />
demarkasjonslinjen for hva som er relevant og irrelevant fremdeles trekkes. Det vil bli foretatt<br />
en generell kronotopisk lesning av Griegs roman, men avhandlingen har også en mer spisset<br />
primær agenda: å studere hvordan kjeltringens, klovnens og narrens kronotop fungerer i<br />
teksten – et tilsynelatende avgrenset og estetisk prosjekt. I så måte har denne avhandlingen en<br />
klar tekstnær begrensning. Grunnet denne kronotopens rolle som satirisk verktøy, og satirens<br />
iboende tilknytning til forfatterintensjon og samfunnskritikk, blir det derimot både ønskelig<br />
11