Vikingveien - Kulturarv
Vikingveien - Kulturarv
Vikingveien - Kulturarv
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
VIKINGVEIEN<br />
VIKINGVEIEN<br />
i Vestfold<br />
Dette er en guide til opplevelser av natur,<br />
kultur og historie i vikingfylket Vestfold.<br />
Ingen andre steder er minnene fra vikingtid<br />
så mange og rike som her. <strong>Vikingveien</strong> i<br />
Vestfold er en vei til både spennende<br />
opplevelser og kunnskap.<br />
digitalgrafiske.no<br />
i Vestfold<br />
En guide til<br />
opplevelser av<br />
natur, kultur<br />
og historie
Utgitt av Vestfold fylkeskommune 2010<br />
Tekst: Forlaget Media AS<br />
Design &Trykk: Digital Grafiske AS<br />
Vestfold og vikingtid<br />
Vestfold fylkeskommune har som erklært visjon å gjøre Vestfold<br />
til et nordisk sentrum for formidling av vikingtiden. Det foregår til<br />
enhver tid aktiviteter tilknyttet vikingtid.<br />
Se mer informasjon på: www.kulturarvvestfold.no<br />
www.midgardsenteret.no<br />
www.osebergvikingskip.no<br />
Velkommen til<br />
VIKINGVEIEN!<br />
Ingen andre steder ligger de fysiske minnene fra vikingtiden tettere enn<br />
i Vestfold. Det gjelder spesielt på strekningen fra Mølen i sør til Borre i<br />
nord. Over en avstand på rundt seks mil finner man store og imponerende<br />
gravhauger, minnene om Norges første by og stedene hvor våre<br />
aller viktigste funn fra vikingtiden ble gjort. Vestfold har til og med sine<br />
vikingskip, både i kopi og original.<br />
Felles for alle disse vikingtidsminnene er at vi finner dem langs Vestfoldraet,<br />
den store endemorenen som ble liggende igjen langs kysten etter<br />
at isen trakk seg tilbake fra landet vårt for 10 000 år siden. Etter hvert<br />
som isen forsvant og landet steg bosatte menneskene seg nettopp<br />
på raet. Her var det god, selvdrenerende jord og følgelig lett å dyrke.<br />
Vestfold var også den gang et godt sted å bo.<br />
Langs raet ble det ferdsel. På ryggen av den forholdsvis flate morenen<br />
var det lett å ta seg fram. Det er langt på vei mønsteret etter disse første<br />
samferdselsårene vi følger når vi nå inviterer til å ta <strong>Vikingveien</strong> fatt.<br />
Senere har trafikken funnet nye veier, i hovedsak på raets innside. For<br />
dem som vil følge <strong>Vikingveien</strong> er dette en stor fordel. Den går gjennom<br />
kystnær natur, vakkert, åpent kulturlandskap og i forholdsvis lite trafikkerte<br />
områder. Den kan følges i bil eller på sykkel, eller endog til fots.<br />
<strong>Vikingveien</strong> i Vestfold er full av rike opplevelser, både av natur, kultur og<br />
historie. Velkommen på tur!<br />
Per-Eivind Johansen<br />
Fylkesordfører i Vestfold<br />
3<br />
Per-Eivind Johansen<br />
Fylkesordfører i Vestfold<br />
Foto: Jostein Marvik
LARVIK<br />
MØLEN - ET MAGISK STED<br />
Mølen er magisk! Det gjelder enten du møter våren der, eller om du<br />
oppsøker dette enorme rullesteinsområdet en stormende høstdag eller<br />
en frossen vinterdag, om du kommer i sol- eller måneskinn. Når sjøen<br />
står på kan du fortsatt høre naturen arbeide; når bølgene flytter om på<br />
de millioner av små og store steinene som tilsammen danner dette helt<br />
unike naturområdet.<br />
Også dyre- og plantelivet er spesielt. Slåpetorn, nyperoser, flatblåste<br />
busker og vindformete trær klorer seg fast i det skrinne jordsmonnet.<br />
Mølen er Norges største landingsplass for trekkfugler. 1,5 millioner<br />
fugl har vært observert her i løpet av én høstsesong, og i alt 320 arter.<br />
Det er derfor ingen tilfeldighet at Mølen både er fredet og i 2008<br />
ble erklært som Nordens første UNESCO Europeiske Geopark. God<br />
skilting forteller om historie, geologi, biologi og fauna.<br />
Navnet Mølen kommer fra gammelnorsk mol og betyr steinvoll eller<br />
steinbanke. I vår tid bruker vi ordet i formen molo.<br />
Også våre forfedre opplevde Mølen som noe helt spesielt. I løpet av<br />
jernalder og vikingtid ble det anlagt minst 230 små og store gravrøyser<br />
der, den største med en diameter på hele 35 meter.<br />
Mange tror at Mølen var gravplass for en gren av den mektige<br />
Ynglingeætten, småkonger som styrte deler av Norge i tidlig vikingtid.<br />
I kvadet Ynglingatal forteller skalden Tjodolv fra Kvine at Vestfold-<br />
kongen Øystein Fret er begravet under steinhaugen på raets spiss.<br />
Øystein ble født rundt år 765, i så fall må haugen være fra tidlig på<br />
800-tallet.<br />
En spesiell, båtformet steinsetting som ble gravet ut i 1970-årene<br />
inneholdt jernnagler og kull og har antagelig inneholdt en brent båt.<br />
Man mener i dag at de fleste av gravrøysene på Mølen er anlagt i<br />
perioden 400-900 e. Kr, men noen av de store røysene oppe på åsen<br />
er antakelig fra yngre bronsealder, dvs. 1000-500 f. Kr.<br />
I kvadet Ynglingatal forteller skalden Tjodolv fra Kvine at Vestfoldkongen<br />
Øystein Fret er begravet under steinhaugen på raets spiss.<br />
4 5
LARVIK<br />
Kaupangkilen.<br />
KAUPANG - VÅR FØRSTE BY<br />
Vi kan takke en handelsmann fra vikingtiden for at vi kjenner til Kaupang.<br />
Ottar fra Hålogaland var rundt år 890 på Englandsferd. Der møtte han<br />
Wessex-kongen Alfred og fortalte om sin lange reise. Kongen syntes<br />
beretningen var så spennende at han lot skrive den ned.<br />
Ottar forteller om et handelssted som han kaller Sciringesheal. I den<br />
samme beretningen møter vi for første gang en beskrivelse av landet<br />
vårt og navnet Nordweg.<br />
Men hvor lå Skiringssal/Kaupang? Det svaret fikk vi ikke før Charlotte<br />
Blindheims arkeologiske undersøkelser i det store svartjordbeltet i skråningen<br />
ned mot den tørrlagte delen av Kaupangkilen i årene 1956-67. Men<br />
fortsatt trodde man at det dreide seg om en sesongmessig handelsplass<br />
snarere enn en by.<br />
I årene 2000-03 ble det gjennomført nye, omfattende utgravninger<br />
under ledelse av Dagfinn Skre. Det ble funnet rester etter hus, veier, brygger<br />
og produksjon av diverse slag. I alt fant man over 10 000 gjenstander;<br />
er norrønt for kjøpstad. Kaupang i Vestfold var den første,<br />
men senere ble navnet benyttet en rekke steder, som i Sogn, Koppang i<br />
Østerdalen og Hamarkaupangen.<br />
Skiringssal er et sammensatt navn, skiring betyr den lyse, skinnende,<br />
mens sal betyr hall. Mange mener derfor at navnet refererer til guden<br />
Frøy - altså den lysendes hall.<br />
fra glassperler til mynter, støpeformer, bronsebeslag og draktspenner,<br />
keramikk og kammer. Etterarbeidet pågår fortsatt og vil gi oss ytterligere<br />
kunnskap om vår vikingfortid og tidlig skandinavisk bykultur.<br />
Funnene forteller om et fast, levende samfunn med kontakt med<br />
hele Nord-Europa. Byen ble anlagt i løpet av det første tiåret på 800tallet<br />
og strakte seg i et 500 meter langt belte langs Kaupangkilens<br />
vestside. Kaupang kan ha hatt cirka 500 innbyggere og ble forlatt en<br />
gang på 900-tallet.<br />
Vi vet ikke hvorfor byen ble forlatt. Det kan skyldes nye handelsruter,<br />
nye maktkonsentrasjoner. Før trodde man kanskje at Kaupangkilen<br />
ble for grunn til at skipene kunne legge til, men disse forklaringene<br />
er mindre sannsynlig. Da byen ble anlagt sto sjøen 3,5 meter høyere<br />
enn i dag. Det er f.eks. årsaken til at Lamøya øst for byområdet forlengst<br />
er blitt en del av fastlandet.<br />
Det finnes også flere gravfelt fra vikingtid; på Nordre og Søndre<br />
Kaupang, på Bikjholberget og på Lamøya. Mange av gravene er arkeologisk<br />
undersøkt.<br />
Ikke langt fra Kaupang lå kongsgården, på det som idag er gården Huseby.<br />
Her møter vi igjen småkongen Øysten Fret, mye tyder på at han bodde her.<br />
På et naturlig høydedrag nær dagens bebyggelse er det funnet et kunstig<br />
formet platå med rester etter en kjempehall som har målt 33 x 10 meter.<br />
Best utsyn til Kaupangområdet har du fra Bikjholberget, hvor det er informasjonstavler.<br />
Et informasjonssenter for Kaupang er under planlegging.<br />
Dagligliv i Kaupang.<br />
6 7
LARVIK<br />
ISTREHÅGAN - ET SKIP AV STEIN<br />
Et steinskip med en liten jolle på slep er<br />
det mest iøynefallende når du ankommer<br />
den lille skogsglenna Istrehågan<br />
ved Jåberg i Tjølling, på grensen<br />
mellom Larvik og Sandefjord.<br />
Skipet er 24 meter langt og ni<br />
meter på det bredeste. Steinene<br />
som markerer skipssidene er<br />
snaut meteren høye, mens to<br />
4-4,5 meter høye steiner markerer<br />
skipets stevner.<br />
Skipssettingen har så mye<br />
til felles med senere tiders vikingskip<br />
at vi velger å legge inn også Istrehågan<br />
på <strong>Vikingveien</strong>, selv om dette gravfeltet<br />
er enda eldre, antagelig fra 400-500 tallet,<br />
også benevnt folkevandringstid.<br />
Etter hvert oppdager du at det også er andre menneskeskapte konstruksjoner<br />
her. Tre sirkelrunde steinsettinger ligger tett ved siden av<br />
hverandre. Vi kjenner flere tilsvarende anlegg, men Istrehågan er et av<br />
de flotteste i Norge.<br />
Det hviler en slags tidløs mystikk over stedet, særlig når vinden<br />
suser i trekronene og kvelden nærmer seg. Utgravninger i 1959-61<br />
avdekket beinrester, bjørneklør, keramikk, en nål og andre gravgaver.<br />
Altså dreier det seg om et gravsted, men for hvem? Og har det kanskje<br />
Helleristninger fra Bronsealderen<br />
På et isskurt berg langs Furustadveien på gården Haugen, et par km fra<br />
Istrehågan er det et stort felt med helleristninger fra bronsealderen, med<br />
flotte skipsfigurer, spiralfigurer og skålgroper.<br />
vært noe mer, en tingplass eller åsted for hedenske seremonier?<br />
Anlegget er restaurert av Tjølling Historielag i samarbeid med<br />
Oldsaksamlingen, mens Vestfold fylkeskommune har forvaltningsansvaret.<br />
Elevene ved Rødbøl skole har adoptert Istrehågan og<br />
rydder og passer på området.<br />
8 9<br />
Istrehågan.
SANDEFJORD<br />
GOKSTAD - ET VIKINGSKIP OG EN GRAVHAUG<br />
Da Gokstadhaugen ble gravd ut i 1880 fikk vi for første gang solide<br />
kunnskaper om hvordan et vikingskip har sett ut. Tidligere skipsfunn<br />
var for dårlig bevarte til at man kunne vite dette med sikkerhet.<br />
Haugen ble bygget som grav for en vikinghøvding rundt år 910.<br />
Med seg i haugen fikk han et 23,5 meter langt og 5,2 meter bredt<br />
skip. Det hadde plass til 16 roere på hver side.<br />
Oppe i skipet ble det funnet en mengde godt bevart gjenstander,<br />
både av tre og andre materialer. Disse har gitt oss mye ny kunnskap<br />
Fra utgravingen av Gokstadskipet i 1880.<br />
Gokstadhøvdingen.<br />
Olav Geirstadalv, også kalt Digerbein, var lenge den heteste kandidaten<br />
som Gokstadhøvdingen. Ny datering av skipet har imidlertid vist at det ble<br />
bygget i 901. Da hadde Olav vært død i 60 år.<br />
om vikingene og deres verden. Gokstadskipet og gjenstandene er<br />
utstilt på Vikingskipshuset på Bygdøy.<br />
Mannen i graven må ha vakt oppsikt i sin samtid. Han var rundt 40 år<br />
da han døde, 1,80 - 1,85 meter høy. Han var uvanlig kraftig bygget.<br />
Mye tyder på at han led av en hormonsykdom, akromegali, som ga<br />
ham grove ansiktstrekk, stor nese, ører og lepper.<br />
Å møte ham på slagmarken må ha vært skremmende. Like fullt var det<br />
trolig der han døde. Det viser de mange hugg- og stikkskadene på skjelettet.<br />
Til Sandefjord bys 150-årsjubileum i 1995 ble området rundt Gokstadhaugen<br />
forskjønnet og informasjonstavler satt opp med midler fra<br />
Anders Jahres Humanitære Stiftelse.<br />
Du behøver ikke reise til Oslo for å se hvordan skipet ser ut. På Framnes<br />
kan du se kopien Gaia, bygget i 1990 og ivaretatt av Båtlaget Gaia,<br />
som også har kopier av småbåtene fra Gokstadhaugen.<br />
10 11<br />
Gokstadhaugen.
Lågen<br />
Larvik<br />
Mølen<br />
E18<br />
303<br />
Gloppe<br />
154<br />
<br />
Lågen<br />
Helgeroa<br />
51<br />
Midgard<br />
Istre<br />
166<br />
Løve<br />
303<br />
Tjølling<br />
180<br />
Haugen<br />
302<br />
Nevlunghavn<br />
Jåberg<br />
Kaupang<br />
Farris Farris<br />
Stavern<br />
Midgard historiske senter<br />
Oseberghaugen<br />
Slottsfjellet<br />
Haugar<br />
Istrehågan<br />
Hem<br />
303<br />
2<br />
3<br />
166<br />
Larvik<br />
Kaupang 2<br />
303<br />
154<br />
1<br />
Farmannshaugen<br />
Mølen<br />
6<br />
<br />
Gokstadhaugen 4<br />
Sandefjord<br />
180<br />
Istrehågan<br />
5 468<br />
3<br />
303<br />
7<br />
303<br />
Åsgårdstrand<br />
460<br />
Nøtterøy<br />
Tjøme<br />
Borre<br />
311<br />
Horten<br />
Tønsberg<br />
Gokstadhaugen<br />
VIKINGVEIEN<br />
For å få mest glede av Vestfolds<br />
vakre landskap, følger <strong>Vikingveien</strong><br />
stort sett små veier med liten<br />
trafikk. Vi begynner på Mølen 1<br />
ved riksvei 51 mellom Helgeroa<br />
og Nevlunghavn. Etter besøket<br />
der kan du velge å følge rv 301<br />
til Stavern med Fredriksvern og<br />
andre attraksjoner og fortsette<br />
til Larvik, eller kjøre direkte til<br />
Larvik på rv 302. Derfra fører rv<br />
303 over Lågen til Gloppe der vei<br />
154 tar deg ned til Kaupang 2<br />
(se detaljkart). Tilbake på 303<br />
fortsett et par kilometer til Løve<br />
der vei 166 fører nordover mot<br />
Jåberg og Istrehågan. 3 Derfra<br />
går vei 180 til Sandefjord hvor vi<br />
møter rv 303 igjen. Den fører oss<br />
forbi Gokstadhaugen, 4 gjennom<br />
Stokke og Melsomvik og inn til<br />
Tønsberg. Følg rv 468, Farmannsveien<br />
til Slottsfjellmuseet 5 med<br />
parkeringsmuligheter. Etter<br />
besøket på Slottsfjellet, fortsett<br />
sørover, ta til venstre på Slagenveien<br />
og følg denne til Søndre<br />
Slagen kirke. Oseberghaugen 6<br />
ligger på rv 460, Romsveien, som<br />
fører til Åsgårdstrand og videre<br />
på rv 311 til Borrehaugene 7<br />
og Midgard historiske senter.
TØNSBERG<br />
FIRE STORE GRAVHAUGER<br />
Rundt og i Tønsberg by finner vi fire store gravhauger. De ligner<br />
hverandre i det ytre, men innholdet har vært svært forskjellig.<br />
FARMANNSHAUGEN<br />
På jordene 400 meter sørvest for Jarlsberg hovedgård ligger Farmannshaugen.<br />
Der hovedgården ligger i dag lå kongsgården Sæheim -<br />
hjemmet ved sjøen - i vikingtid, da sjøen strakte seg nesten helt opp til<br />
haugen. Den er vanskelig tilgjengelig, men kan betraktes fra avstand.<br />
Også denne haugen er gravet ut. Det skjedde i 1917-1918. Arkeologene<br />
hadde store forventninger etter de spektakulære utgravningene på Oseberg<br />
og Gokstad, men her ble man skuffet. Til tross for at haugen var uberørt<br />
av gravrøvere, inneholdt den bare noen bruddstykker etter en trespade,<br />
noen trepæler, et par storfetenner og dyrebein. Haugen har kanskje aldri<br />
vært noen grav, men det kan tenkes at den er reist til minne over en høvding<br />
som døde på sjøen. Eller kanskje det ligger helt andre forklaringer bak.<br />
Farmannshaugen er 40 meter i diameter, trebevokst og datert til<br />
vikingtid. Snorres opplysninger om at den er reist over Harald Hårfagres<br />
sønn Bjørn Farmann kan med noe velvilje stemme, men innholdet<br />
i haugen støtter ikke dette. Bjørn døde i 927, Snorre sier han ble<br />
drept av sin bror Eirik Blodøks. Det eneste vi med sikkerhet kan si er<br />
at Farmannshaugen ikke er en grav i vanlig forstand. Hvorfor den ble<br />
reist kan vi bare gjette oss til.<br />
Haugarting<br />
På 1100- og 1200-tallet ble norske konger kåret på Haugar. I 1277 ble<br />
et annet viktig møte holdt der, da Magnus Lagabøte og Kirken ble enige<br />
om maktfordelingen seg imellom i sættargjerden. Siste gang vi hører om<br />
Haugarting var i 1319.<br />
Sagadrakter.<br />
HAUGAR<br />
De to store haugene på Møllebakken midt i Tønsberg er lettere<br />
tilgjengelig. De har en diameter på 35-40 meter, begge er delvis<br />
utgravd. De er anlagt en gang på 800-tallet. Så heller ikke her er<br />
det særlig sannsynlig at Snorres opplysninger stemmer, han hevder<br />
at haugene ble reist over to andre brødre som Eirik Blodøks også<br />
drepte, Olav og Sigrød.<br />
Også disse haugene har gitt arkeologene overraskelser: bunnen<br />
er i stor grad dekket av store steiner. Over og mellom steinene ligger<br />
det et enormt lag av trekull. Det mest overraskende er at veden ikke<br />
ble brent på stedet, men må ha vært fraktet hit før haugene ble reist.<br />
I den ene haugen er det funnet noen få brente menneskebein. I den<br />
andre ble det hverken funnet brente bein eller gravgods.<br />
14 15
TØNSBERG<br />
OSEBERGHAUGEN<br />
Oseberghaugen i Slagendalen inneholdt det mest spektakulære<br />
funnet av alle kjente vikingtids gravhauger. Foruten selve Osebergskipet<br />
besto funnet av en lang rekke gjenstander fra både hverdagsliv<br />
og religiøs utøvelse, mange prydet med vakre utskjæringer<br />
i det vi kaller osebergstil. Skip og gjenstander er i dag utstilt på<br />
Vikingskipshuset på Bygdøy.<br />
Da utgravningene begynte i 1904 trodde man at haugen var reist<br />
over en høvding, som på Gokstad. Ingen hadde tenkt at den var reist<br />
over to kvinner. Nye undersøkelser av skjelettrestene i 2007 viser at<br />
den eldste var rundt 80 år da hun døde, og langt fra noen skjønnhet. Hun<br />
var 1,53 meter høy, med sterkt kroket rygg, nærmest i rett vinkel. Og<br />
hun har hatt en hormonsykdom, Morgagnis syndrom, som sannsynligvis<br />
har gitt henne skjeggvekst! Den gamle kvinnen døde av kreft.<br />
Den andre kvinnen var omtrent like høy, og antagelig i 50-årsalderen.<br />
Oseberghaugen er restaurert og utstyrt med informasjonsskilter.<br />
Besøker du stedet en kveldsstund i begynnelsen av juni kan du få<br />
med deg en helt usedvanlig naturopplevelse: i buskene langs stien<br />
som leder til haugen har opptil flere nattergaler konsert samtidig.<br />
Dronning Åsa<br />
Man trodde lenge at den ene av Oseberg-kvinnene var<br />
dronning Åsa, mor til Halvdan Svarte og Harald Hårfagres<br />
bestemor. Nyere forskning gjør dette lite sannsynlig.<br />
Men vi vet fortsatt ikke hvem kvinnene i haugen var.<br />
16<br />
Nytt Oseberg<br />
Tidlig på sommeren 2010 begynte byggingen av en eksakt kopi av<br />
Osebergskipet. Prosjektet, som er delvis finansiert med støtte fra<br />
Vestfold Fylkeskommune, er beregnet til å ta to år. Byggingen finner<br />
sted i havneområdet i Tønsberg nedenfor Quality Oseberg hotell og<br />
besøkende er velkommen til å ta en kikk.<br />
ET EKTE VIKINGSKIP<br />
Det er ikke så mange som vet at også Vestfold har sitt originale<br />
vikingskip. Det vil det snart bli en endring på. Når Slottsfjellmuseet<br />
gjenåpner etter en omfattende ombygging vil Klåstadskipet få en<br />
ganske annen oppmerksomhet enn før og kan bli en av Vestfolds<br />
fremste vikingtidsattraksjoner.<br />
Skipet ble funnet på et jorde i Viksfjord i Tjølling allerede i 1893,<br />
men først utgravd i 1970. Det er datert til 998 og har antagelig forlist<br />
og sunket ned i mudderet. Så har landhevingen etter hvert gjort<br />
tidligere havbunn til dyrket mark.<br />
Klåstadskipet skiller seg fra skipene på Bygdøy ved at det er<br />
en knarr; knarr; et skip bygget bygget for for varetransport. varetransport. Det Det er er 21 21 meter meter langt<br />
langt<br />
og 4,5 meter bredt. bredt. Den Den siden som lå ned i mudderet er forholdsvis<br />
godt bevart, den andre er stort sett borte. Klåstadskipet har ikke hatt<br />
årehull, men har vært utstyrt med keiper.<br />
Da skipet sank var det lastet med brynestein fra Eidsborg i<br />
Telemark. Dette var en kjent norsk handelsvare i vikingtid.<br />
Perspektivskisse av det bevarte tømmeret fra<br />
Klåstadskipet, satt inn i rekonstruksjon av<br />
skipets linjer. Tegnet av Gunnar Leiro.<br />
(Foto: Slottsfjellmuseet)
TØNSBERG<br />
Prinsesse Kristina<br />
Ved den søndre oppgangen til Slottsfjellet står Brit Sørensens yndige<br />
statue av Prinsesse Kristina, reist under feiringen av Tønsbergs 1100års-jubileum<br />
i 1971. Kristina var datter av Håkon Håkonsson og ble i<br />
1257 giftet bort til en spansk prins. En kopi av statuen står i den vesle<br />
nordspanske landsbyen Covarrubias, hvor prinsessens sarkofag er funnet.<br />
BORGEN PÅ FJELLET<br />
Borgruinene på Slottsfjellet er i hovedsak<br />
fra midten av 1200-tallet, og dermed et<br />
par hundre år yngre enn vikingtid. Men<br />
det har vært en form for forsvarsverker<br />
her også før 1200-tallet, kanskje tilbake i<br />
vikingtid. Da kong Sverre beleiret birkebeinerne<br />
på fjellet vinteren 1201/02<br />
var det en treborg der oppe.<br />
Restene av Tunsberghus er uansett så<br />
interessante at den som følger <strong>Vikingveien</strong><br />
også bør ta seg tid til en avstikker opp på<br />
fjellet. Derfra har man en av Vestfolds<br />
flotteste utsikter, til byen og fjorden og<br />
det vakre kulturlandskapet rundt. Selve<br />
borgen er det dessverre bare rester igjen<br />
av, den ble brent i 1503 og deretter brukt<br />
som steinbrudd av byens innbyggere i<br />
flere hundre år.<br />
Likevel får man et godt inntrykk<br />
av hvordan borgen har sett ut, med<br />
portkasteller i nord og sør, ringmur med<br />
rondeller (tårn) rundt hele platået, rester<br />
etter Mikaelskirken fra slutten av 1100tallet,<br />
kongenes gildehall og ikke minst<br />
Magnus Lagabøtes teglkastell. Der har<br />
kongene bodd med sine familier under<br />
sine mange Tønsberg-opphold på 1200-<br />
og 1300-tallet.<br />
Borgen var i sin tid den største i<br />
Norden. Området er bare delvis utgravd<br />
og skjuler ganske sikkert fortsatt mange<br />
hemmeligheter. Slottsfjelltårnet som ble<br />
bygget i 1888 er blitt Tønsbergs fremste<br />
landemerke.<br />
18 19<br />
Prinsesse Kristina
HORTEN/BORRE<br />
ET STED FOR KONGER<br />
Borrehaugene er enestående. Ingen andre steder er det flere storhauger<br />
fra tiden før og under vikingtid enn her. Opprinnelig lå det<br />
minst ni store gravhauger i området, samt tre gravrøyser og drøyt<br />
25 mindre hauger. To av storhaugene er dessverre ødelagt og borte.<br />
Haugene ble anlagt i perioden 600-900, de største er inntil 45<br />
meter i diameter og seks meter høye. Ifølge Snorre holdt Ynglingekongene<br />
til på Borre, men dette er trukket i tvil i senere tid. Uansett<br />
tyder alt på at stedet har vært gravfelt og kanskje også kultsted for<br />
en lokal kongsætt. Det styrkes av at det i 2007 ble påvist to store<br />
haller fra 600-900 tallet like ved gravhaugene.<br />
De første undersøkelsene av en haug på Borre ble gjennomført<br />
i 1852, etter at veibyggere hadde brukt haugen som fyllmasse og<br />
etter alt å dømme ødelagt en rik grav med rester av et vikingskip.<br />
Noe av utstyret fra graven ble reddet, blant annet vakkert rideutstyr.<br />
Gjenstandene var utsmykket i det som i dag kalles borrestilen, karakterisert<br />
ved rike dyre- og knuteornamenter.<br />
To andre storhauger ble i 1989 undersøkt ved små sjakter, og det<br />
ble blant annet funnet trekull og brente rester av menneskebein.<br />
De fleste gravhaugene ligger innenfor det 182 mål store området<br />
som omfattes av Borreparken og utgjør et fredet kulturminne. Borre<br />
Vikinglag arrangerer annenhver sommer sitt vikingmarked i utkanten av<br />
parken. Dette er et sted hvor man virkelig kan fornemme historiens sus!<br />
Parken har stor betydning for det biologiske mangfoldet. Mange<br />
truede arter lever i de gamle løvtrærne, og flere spettearter og skogsdue<br />
har sine hekkeplasser her.<br />
Gildehallen<br />
I 2007 ble det påvist rester av to store kongshaller like utenfor Borreparken.<br />
Vestfold fylkeskommune har vedtatt å reise en ca 30 meter lang,<br />
tolv meter bred og tolv meter høy gildehall i området. Arbeidet blir<br />
påbegynt i løpet av 2010.<br />
20<br />
Fra vikingmarkedet i<br />
Borreparken.
HORTEN/BORRE<br />
EN PORTAL TIL VIKINGTIDEN<br />
Enten din reise langs <strong>Vikingveien</strong> starter eller ender i Borre, så hører<br />
et besøk ved Midgard historisk senter med.<br />
Senteret åpnet i 2000 og ligger sentralt plassert ved inngangen til<br />
Borreparken med de store gravhaugene. Midgard har faste utstillinger<br />
som viser vikingfunn fra Borre og forskjellige sider av dagliglivet i<br />
vikingtiden.<br />
Jevnlig arrangeres det temautstillinger, seminarer, foredrag og<br />
møter. Midgard har en god kafé og et utvalg av suvenirer og bøker<br />
med vikingtid og historie som tema.<br />
Utenfor senteret er det laget en arkeologisk lekeplass for barn<br />
hvor de kan leke forskjellige vikingleker, skyte med pil og bue og<br />
være med på “arkeologiske utgravninger”.<br />
Midgard historisk senter<br />
i Borre.<br />
Middelalderkirke<br />
Borre Middelalderkirke ligger like ved Borrehaugene og ble bygget på<br />
1200-tallet. Den er en av våre flotteste middelalderkirker. En kopi av det<br />
gamle Borrekorset henger inne i kirken, originalen befinner seg i Oldsaksamlingen.<br />
Korset og kirken var pilegrimsmål i middelalderen.<br />
Borre nasjonalpark.<br />
22 23