Den urbane underskog - Kulturarv
Den urbane underskog - Kulturarv
Den urbane underskog - Kulturarv
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
lokaliteter, men med en geografisk nærhet som likevel indikerer en sammenheng<br />
mellom dem. I slike tilfeller kan vi snakke om sentralområder 10 eller former for<br />
desentralisert urbanisering. I visse tilfeller ble en av disse funksjonene viktigere enn<br />
de andre, og et reelt sentrum ble bygd ut til by. Hvis prosessen fant sted på en helt<br />
ny lokalitet i nærheten av de gamle, kan det være rimelig å behandle fenomenet<br />
som del av en kontinuitet eller en suksesjon.<br />
”Protourbanisering” er blitt brukt som betegnelse på et forstadium til den<br />
”egentlige” urbaniseringen, dannelsen av byer i høymiddelalderen og seinere. Men<br />
begrepet kan ofte være misvisende. Mye av ”<strong>Den</strong> <strong>urbane</strong> <strong>underskog</strong>en” som vi er<br />
opptatt av, besto av steder som aldri utviklet seg til byer, og som ikke kan forstås<br />
som kimer eller anløp til byer. Da mister vi blikket for deres egenart og står i fare<br />
for å forstå dem som mislykkede eller ”aborterte” byforsøk. Dette yter ikke variasjonsbredden<br />
og den fascinerende empirien rettferdighet.<br />
Sentrale steder hvor mange av maktens funksjoner er lokalisert, kan i enkelte<br />
tilfeller ha vært levninger av tidligere byer, som har blitt nedlagt, relokalisert eller<br />
som av en annen grunn har opphørt å fungere som by. Det gjelder mange av de<br />
små kaupangene fra middelalderen, som Steinkjer, Levanger, Veøy, Borgund og<br />
Lusa-kaupangen i Sogn, men også viktige (men ikke store) byer som Hamar og<br />
Borg (Sarpsborg) i tidlig nytid.<br />
I den andre enden av skalaen har vi formelle byer, det vil si steder som har hatt<br />
formelle kjennetegn på å være byer med særskilte byprivilegier eller som har vært<br />
omtalt med formelle bybetegnelser som kjøpstad eller liknende. Disse formelle<br />
byene behøver ikke i starten å ha bystruktur, byfunksjoner eller den befolkning<br />
(størrelse og sammensetning) som vi forventer av reelle byer. I mange tilfeller har<br />
slike formelle byer med tiden utviklet seg til reelle byer i tråd med de kriteriene<br />
som er nevnt ovenfor. Det skjedde for eksempel med de nordnorske stedene som<br />
fikk formell kjøpstadsstatus fra slutten av 1700-tallet (Hammerfest, Vardø, Tromsø<br />
og Bodø). Det politiske siktemålet var at de skulle utvikle seg til byer, hvilket også<br />
skjedde, men først et godt stykke ut på 1800-tallet. Noen formelle byer maktet<br />
aldri å utvikle seg til bysamfunn, fordi forholdene (befolkningsgrunnlag, produksjon,<br />
handelsmønster, politiske forhold) ikke lå til rette for det. Også reelle byer<br />
kunne gå til grunne etter en blomstringsperiode, slik vi alt har sett.<br />
Tilnærminger, kilder og metoder<br />
Tre viktige metodiske og teoretiske tilnærminger ligger til grunn for denne<br />
artikkelsamlingen og har vært den viktigste drivkraften bak både symposiet og boka.<br />
<strong>Den</strong> første er tverrfaglighet: Forholdet mellom arkeologer og historikere som har<br />
arbeidet med førmoderne urbanisering har ofte vært preget av avstand, revirkamp,<br />
10. Helle m.fl. 2006: 37, 40.<br />
15