Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
meg så jeg følte det fra øverst til nederst. De som nå ikke hadde fred med<br />
Gud ble oppfordret å komme fram. En fire, fem ganger ble platformen oppfylt<br />
av bedrøvede sjeler og av enkelte som søkte legemlig helbredelse. Nå<br />
ble det liv; dog, under det hele hersket en fredelig stemning. Jeg satt som<br />
tilhører hele tiden, og det har man aldri så godt av, som ved en personlig<br />
deltagelse i arbeidet blant da nyvakte. Boltzius lot det til, ble aldri trett.<br />
Rittmesteren gikk endelig, men Treider og Boltzius og dennes medhjelpere<br />
ble tilbake sammen med bedrøvede sjeler og sang, ba, vitnet og arbeidet til<br />
kl. 12. Noe av det siste var Boltzius' bønn for det nye misjonshuset i Calmeyergaten.<br />
Nå ble Bibelens bøker oppregnet igjen. Farbror sto den første<br />
del av bønnen, så kom han på knærne, og idet han kjempet om penger og<br />
hjelp til byggeforetagendet syntes han endelig å se bønnhørelsen: de kommer,<br />
de kommer! kommer! kommer! kommer! Jeg tror det bestemt! Ja,<br />
takk, Herre Jesus! Takk! Takk! Takk! Takk! Bønnen endte med lov på forhånd<br />
for bønnhørelse. Jeg mintes Billy Bray i dette øyeblikk. En så barnslig tro må<br />
seire.<br />
Nå skiltes vi med et hjertelig farvel til Boltzius som skulle dra til Sverige.»<br />
«Min far hadde vært meget syk i det siste. På vei til kapellet 21. januar 1890<br />
møtte jeg pastor Torjusen, som hadde fått et telegram fra min søster Polly:<br />
«Forbered Barratt forsiktig. Kjære far sovnet inn i dag ganske uventet. Legen<br />
hadde sagt at det verste var over. Kom hjem.»<br />
Dette var et hårdt slag, men «jeg følte at Jesu kjærlighet styrket meg i denne<br />
store sorg.»<br />
22. januar: «En dyp og varig kjærlighet rådet alltid mellom far og meg, men<br />
nå er han i sikkerhet der hvor ingen sorg, smerte, sykdom eller død rår. Han<br />
har seiret gjennom Lammets blod. Priset være Herren!»<br />
Jeg reiste øyeblikkelig til Osterøen for å delta i fars begravelse og skriver om<br />
det i dagboken: «Det var enestående og gripende gudstjenester som holdtes<br />
i forbindelse med den. De etterlot en følelse av fred i vårt sinn. I «Kristelig<br />
Tidende» skrev jeg: «Hvorledes han vant den norske bondes og grubearbeiders<br />
kjærlighet og respekt, hvorledes han fra først til sist søkte ikke alene<br />
deres timelige, men åndelige vel, hvorledes han blant rike som fattige med<br />
sitt livlige humor og gudfryktige liv spredte liv og lys er nok vel kjent. Den<br />
flokk arbeidere som i årevis sto under hans bestyring med sine respektive<br />
familier, lærte å se opp til ham, ikke alene som bestyrer, men som til en<br />
63