Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
I forbindelse med mitt evangeliserende arbeid fortsatte jeg med mitt litterære<br />
arbeid. Det hele var naturligvis i sin spire. Jeg oversatte en bok om<br />
«Metodismens trofaste sønner». Ikke lenge etterat jeg hadde begynt virksomheten<br />
i Christiania skrev jeg i dagboken: «Sjeler frelses og Guds sak har<br />
framgang.»<br />
Jeg fortsatte en stund i arbeidet, men det stadige slit ble for meget for meg.<br />
Jeg ble svært syk. Etter en tids forløp ga legene meg tillatelse til å preke<br />
igjen, men hadde jeg hvilt noen måneder isteden så hadde nok det vært<br />
bedre for meg. Jeg ble syk igjen og måtte holde meg borte fra all virksomhet<br />
et helt år.<br />
I dagboken skriver jeg, at «jeg hadde uten tvil overvurdert mine krefter da<br />
jeg begynte arbeidet i Christiania. Jeg måtte forlate hovedstaden.» 10. november<br />
1886 skrev jeg: «Jeg har vært nede ved dødens port, men jeg fikk<br />
ikke slippe igjennom. Men de lærdommene jeg fikk under sykdommen viste<br />
seg å være nyttig for meg senere i livet, lærdommer som jeg muligens ikke<br />
ville ha lært, hvis jeg var forblitt sund og frisk. Min søster, Polly, kom til<br />
Christiania for å hente meg hjem til Hardanger. Men Herren hadde allerede<br />
da som svar på bønn styrket meg og velsignet meg underbart. Litt etter litt<br />
begynte jeg å ryste av meg den forferdelige svake tilstand jeg var kommet i.<br />
Jesus la sine velsignede hender på meg og opplivet min ånd. Så begynte jeg å<br />
virke på ny ettersom jeg gjenvant krefter, og sjeler ble frelst.»<br />
18. september 1886 ble jeg forlovet med Laura Jakobsen. Jeg skrev om det i<br />
dagboken: «Gud signe henne og gjøre oss begge lykkelige!» Denne bønn er<br />
blitt fullt ut besvart. Det var i de dager da evangelisten Jewelson besøkte<br />
Bergen. Han var i særlig grad hellighetspredikant og holdt hellighetsmøter.<br />
Disse virket til stor velsignelse. Jeg hadde den lørdag jeg ble forlovet med<br />
Laura samtalt med et av gatens barn og bedt ham komme til møtet i metodistkirken<br />
den følgende dag. Han skulle komme der jeg bodde, så skulle vi gå<br />
sammen. Senere på dagen ble jeg forlovet med Laura. Vi skulle på et hellighetsmøte,<br />
men kom nok ikke lenger den gang enn til byens park. Den følgende<br />
søndag formiddag skulle vi så i kirken som nyforlovede, arm i arm.<br />
Men til Lauras forskrekkelse kom jeg med denne mannen som jeg hadde<br />
lovet å ta meg av. Så fulgte han oss til kirken. Dette kunne vi vel ha tatt som<br />
et slags tegn på hvordan vårt framtidige liv ville arte seg.<br />
50