Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
En av passasjerene som besøkte oss en dag var den verdensberømte fiolinisten<br />
Ole Bull. Jeg kan ennå minnes hans statelige og kraftige skikkelse. Far ba<br />
ham spille på en gammel fiolin som vi hadde, men den var altfor dårlig. Han<br />
pleide å knuse fioliner av den slags og bygge dem om, ble det sagt, så de<br />
kunne få den rette klang. Men han ba oss besøke seg i sitt hjem på Lysøen,<br />
så ville han spille for oss alt vi ønsket. Jeg husker godt, da jeg som gutt hørte<br />
ham spille i Bergen, hvorledes hans lange hår flagret i vinden, idet han lokket<br />
fram tonene til setergjentens søndag.<br />
Vi fikk også besøk av lutherske emissærer. En del av dem var meget pågående.<br />
De preket lov og nåde, men hadde mindre syn for den fulle frigjørelse i<br />
Kristus. Men mor ba dem, når de besøkte Volheine, å framholde viktigheten<br />
av en øyeblikkelig og nåværende frelse for folk når de prekte, og resultatene<br />
kunne snart ses blant arbeiderne.<br />
I oppveksten var jeg uten tvil nokså vågsom iblant, når jeg klatret oppover<br />
fjellene. Jeg opplevde mange eventyr. Jeg var heller ikke alltid så snild som<br />
jeg burde være. Jeg minnes en scene hjemme. Jeg var redd for å lyve, men<br />
hadde flere ganger søkt å unngå sannheten. Bestefar kunne ikke utholde det<br />
lengere. Mor tok meg derfor opp til hans værelse og ga meg stryk. Jeg forsøkte<br />
å komme meg unna, men til ingen nytte. Mor ga ingen pardon, og det<br />
var bra for meg at hun ikke ville spare meg. Hun hadde ikke nåtidens syn på<br />
oppdragelse, at «barna kommer nok til rette, bare de får tid på seg!» Men<br />
etterat jeg hadde fått min bekomst, så gikk hun inn i et lite rom ved siden av<br />
og kastet seg ned på sengen der og gråt. Det kunne jeg aldri glemme.<br />
Det er vel ingen foreldre som har bedt mere for barna sine enn våre. Vi er i<br />
alt fire: Polly, Louisa, Alexander og jeg. Alexander var en underlig liten gutt.<br />
Han vant alles hjerter. Da han døde, satt jeg i rommet hvor hans legeme lå.<br />
Jeg gråt som om mitt hjerte ville gå i stykker. Han ble begravd på den gamle<br />
kirkegård på Varaldsøy. Der ligger også bestefar.<br />
De første dypere dragelser på mitt hjerte følte jeg da jeg var ni år gammel.<br />
Jeg var ofte blitt berørt av snart det ene, snart det andre, men dette var en<br />
bestemt dragelse av en høyere makt. Jeg satt ovenpå i bestefars værelse og<br />
leste leksene mine, bestefar var nemlig min lærer. Plutselig følte jeg en<br />
varm, god innflytelse legge seg over mitt hjerte og trekke meg ned på mine<br />
knær. Jeg foldet hendene mine og bøyde kne under bordet og ba. Da jeg<br />
hadde bedt en stund, hørte jeg bestefars kraftige røst rope opp til meg fra<br />
21