Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Vi hadde nettopp hatt besøk av en teologisk student som ganske nylig hadde<br />
hørt professor Amundsen, en av Danmarks mest lærde teologer, si: «Den<br />
tungetale vi i de senere år har hørt her i Danmark er av samme art som den<br />
på apostlenes tid. Tungene er ikke et bevis på bevegelsens sunne karakter,<br />
men på dens kraft.» Dette synes vi er en besynderlig påstand, for det er jo<br />
helt selvfølgelig at hvis det, som professoren mener, følger stor åndelig kraft<br />
med tungene, så må bevegelsen ha en sund karakter.<br />
Professoren omtalte et underlig tilfelle til studentene. Det ble holdt et møte<br />
i Holsterbro mot mormonerne. Ingen av talene syntes å ha gjort noe inntrykk<br />
på folket. Plutselig faller pastor Morten Larsen med et drønn i gulvet<br />
og blir liggende der. Han er tung som bly. Med ett reiser han seg opp og går<br />
like opp på talerstolen og holder en preken med slik makt og autoritet at det<br />
gikk tilhørerne til marg og ben. En ikke troende journalist som var til stede,<br />
sa at han så et strålende lys omgi predikanten hele tiden. Da man fortalte<br />
det til pastor Larsen etterpå, sa han at han aldri før hadde opplevd noe lignende.<br />
Han var kommet for å høre og hadde ikke noe han skulle ha sagt,<br />
men så ga Gud ham ordene og denne vidunderlige kraft og autoritet. Pastor<br />
Larsen tilhørte den lutherske kirke og spesielt den grundtvigske gruppe.<br />
1914 ble også et rikt arbeidsår i Herrens tjeneste. I mai hadde vi vår konferanse<br />
med besøk av misjonær Alma Doering, Afrika, søster baronesse von<br />
Brasch fra Russland, br. Meyer, Tyskland og br. Lewi Pethrus fra Sverige. Alle<br />
pekte på Jesus som midtpunktet for alt vi skulle foreta oss. Søster Doering<br />
anvendte et bilde på hvilken måte vi best kunne forherlige Jesus. I Orienten<br />
er det skikk at brudgommen føres til bryllupshuset på en hvit elefant. Tjenerne<br />
går på hver side med høyt løftede fakler så brudgommens ansikt tydelig<br />
kan sees, mens deres egne er i skyggen. Slik skal vi være hans tjenere med<br />
brennende fakler, så han lett kan sees, mens vi blir skjult.<br />
I min dagbok for 15. september skriver jeg: «Hva kan sammenlignes med<br />
samfunnet med Jesus? Hvor herlig å kunne omgås ham til enhver tid og hvile<br />
ved hans hjerte. Det har vært mange brytninger på veien. Folk har vanskelig<br />
for å forstå Guds enkle vei i alle ting og den kraft som følger med dem der.<br />
De har innviklet seg i så meget symbolsk og tvetydig tankegang at de vanskelig<br />
kan forstå det klare, åpne og herlige som Gud skjenker. De frykter for det<br />
og søker å unngå det. Men der hos Gud finnes det ekte, det livgivende element,<br />
den sanne herlighet. Der finnes vel en ytre herlighet i symbolikken og i<br />
de menneskelige seremonier som tilfredsstiller den estetiske sans hos<br />
203