Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
24. mai: «Etter møtene i London tok min hustru og jeg et par hviledager før<br />
vi reiste ned til Sunderland. Vi reiste også ut til Windsor og så slottet der. Vi<br />
spiste lunsj i en liten hyggelig restaurant som hadde vært i samme families<br />
eie i nesten 300 år. I denne by var det dronning Victoria tilbrakte sine lykkeligste<br />
dager. Her kunne hun gå fritt omkring, elsket av alle, og vakkert er det<br />
innenfor i dette gamle slott med de mange fortidsminner.»<br />
I Sunderland hadde vi en storslagen konferanse med mange av deltagerne<br />
fra London-konferansen og mange venner fra forskjellige land. Vi var 8 stykker<br />
fra Norge. Det kunne være interessant å omtale noen av de taler som ble<br />
holdt, men det ville ta for stor plass i denne bok. Jeg vil bare nevne at en<br />
kveld hadde vi et sosialt møte hvor alle de utenlandske deltagere var på<br />
plattformen og sang etter tur en sang i sitt eget språk og så sa de noen ord<br />
om arbeidet i sitt eget land.<br />
Mens jeg var i England denne gang, tok jeg tid til å besøke de trakter hvor<br />
jeg var født og hadde levd mine første år. Siste gang jeg var der nede, hadde<br />
jeg kjørt med «coach» (postvognen). Veien gikk over Kit-Hill, det høyeste og<br />
eldste grubeanlegg, omlag 1000 fot over havet. For en herlig natur! Ikke<br />
norsk, men vakre avrundede koller med smilende grønne enger, atskilt med<br />
hedges, og skogpartier og små landsbyer strødd innimellom. Lang ute i det<br />
fjerne så vi den engelske kanal. Bred og blank snodde Tamarelven seg forbi<br />
Salt Ash, som en kunde se toppen på, og så videre til Devonport. Da er det<br />
ikke langt til Plymouth. Vi nådde St. Anns Chapel, en liten landsby med et lite<br />
wesleyansk kapell. Der bodde engang en gammel tante av meg som jeg var<br />
hos en juleferie.<br />
Så nådde vi den gamle «Turnpike». I gamle dager var det en grind der hvor<br />
alle måtte betale bompenger for å kunne passere. Her gikk jeg av og tok av<br />
fra hovedveien til mitt hjemsted i Albaston. Der stod hjemmet. Jeg tittet inn<br />
over grinden. De samme prektige trær som skygget mot vest stod enda, men<br />
den gamle brønnen hvor jeg nær hadde druknet som barn, var fylt igjen. Det<br />
var underlig å gå omkring i det gamle huset. På den andre siden av veien<br />
stod det gamle primitive Mehodist kapell. Det var der jeg som barn så de<br />
første lysbilder. Jeg traff mange som husket mine foreldre og den øvrige<br />
slekt. Her var det de gamle kjære hadde så mange interesser. Det kunne<br />
skrives meget om de vekkelser som oppsto her og i Mary Tavy. Min bestefar,<br />
George Ball, kaptein Kent med flere, var de ivrige medarbeidere i vekkelsen i<br />
Mary Tavy. Mine foreldre ble frelst da. I Albaston tok min mor ivrig del i<br />
188