Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
stort tap for menigheten i Albaston hvis hun skulle reise til Norge. Men Gud<br />
hadde likevel planlagt dette.<br />
Jeg var den gang omlag fem år gammel. Ifølge notiser i dagboken, som ble<br />
innført senere, hadde jeg, endog i de dager, vært utsatt for flere små eventyr,<br />
som nær hadde kostet meg livet, hvis ikke forsynet var kommet imellom.<br />
Det kan synes rart for mange, men mor fortalte en gang, at en gammel katolsk<br />
prest, under besøk i Skottland, da jeg var omlag et år gammel, hadde<br />
vist en mer enn alminnelig liberal ånd, for enda han visste at vi var protestanter,<br />
vågde han likevel å velsigne meg.<br />
Da tiden kom for mor til å forlate sine mange venner i Albaston, Calstock,<br />
Gunnislake, Mary Tavy, og distriktet omkring Albaston, så takket de henne<br />
alle for den hellige innflytelse hun hadde øvd. Ved avskjeden brast de alle i<br />
gråt. Men da kom menighetens pastor fram og sa til mor, idet han Ia sin<br />
hånd på hodet mitt: «Gråt ikke Mary, kanskje denne vesle gutten kan bli en<br />
metodistpredikant i Norge en gang!» Denne profeti ble senere oppfylt. Gang<br />
på gang har jeg i senere år vært grepet av den kjensgjerning, at Gud selv har<br />
ledet våre skritt, og at det var Ham som i sin visdom ledet far til å velge<br />
Norge som vårt framtidige oppholdssted.<br />
På vei til Hull hadde jeg nær møtt et uhell. En passasjer lot til å være meget<br />
interessert i meg. Plutselig stanset toget og han forlot det, enda det ikke sto<br />
på noen stasjon. Han var en av jernbanefunksjonærene. Jeg gikk etter ham<br />
fra toget, men han så meg ikke, og i det samme satte toget seg i bevegelse.<br />
Der sto jeg ganske alene. Mor fikk plutselig se meg gjennom kupévinduet, og<br />
stor var hennes forferdelse da hun så gutten sin der på linjen, akkurat der<br />
hvor de ventet at hurtigtoget snart skulle passere. Men så fikk en annen<br />
jernbanemann øye på meg og førte meg til stasjonen, og det var ikke liten<br />
fryd da mor endelig fikk se meg igjen ganske uskadd.<br />
Vi reiste over Nordsjøen med «Scandinavia», en av Wilsonbåtene, og det var<br />
stormfullt underveis. Idet vi nærmet oss kysten og vi så noen av de største<br />
fjellene, sa jeg til herr De Bussy, en fransk ingeniør, som skulle til grubene:<br />
«Hvis jeg bare hadde en liten stige på toppen av disse høye fjellene, så kunne<br />
jeg klatre like inn i himlen!» Det var mitt første barnslige inntrykk av de<br />
norske fjellene. Etter vår ankomst til Bergen, fortsatte vi uten videre like til<br />
Varaldsøy.<br />
18