Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
som står på avstand dømmende og kritiserende fordi de ikke kan forstå alt<br />
som foregår på møtene, når så mange Herrens vitner kommer langveisfra<br />
for å be sammen med Guds folk i Kristiania om Åndens fylde, og så drar hjem<br />
med takk til Herren for den velsignelse de får!»<br />
«Ilden er falt i Skien, Asker, Trondhjem, Spydeberg, Sandsvær, Sarpsborg,<br />
Larvik, Kristiansand og Ålesund.» Som et lite inntrykk fra vekkelsen kan jeg<br />
anføre hva Varden skrev om møtene i Skien: «Tilstrømningen til møtene i<br />
metodistkirken, Betania og Frikirken var i går (21. februar 1907) om mulig<br />
ennå større enn noen gang tidligere. Dørene ble åpnet ved 7-tiden og i en<br />
håndvending var lokalene, galleriene, gangene overfylte — ja, fra torget og<br />
opp mot metodistkirken bølget hele kvelden lange rekker av folk, som ventet<br />
på å slippe inn. Selve møtene var i går betydelig roligere, nysgjerrigheten<br />
synes ikke å være så stor nå. Når noen taler eller synger i tunger er det gravstilt,<br />
og det ser ut som de fleste er, om enn forundret, også betatt. Når fru<br />
Seehuus (pastor Seehuus' hustru) står opp og taler eller synger, henger alles<br />
øyne ved hennes lepper, hun betraktes nesten som en helgen. Hun har også<br />
en behagelig stemme, og over hennes tale og vesen hviler en inderlighet og<br />
overbevisning som virker.»<br />
Nå når dette skrives er det allerede flere år siden Herren hentet henne hjem,<br />
men hun etterlot seg et skjønt minne!<br />
Det innløper stadig meldinger til Byposten fra mange byer og landdistrikter<br />
om den kraftige inngang vekkelsen har fått på disse stedene. Fra Danmark<br />
skriver pastor Anton Christensen i metodistkirken: «Herren gi oss en slik<br />
pinsetid i Danmark!»<br />
Bladene syntes gjennomgående ikke å forstå seg på den, som rimelig kunne<br />
være. De var ikke vant til den slags. I Fredrikstad hadde vi veldige møter i<br />
Frikirken og Tivoli. På kveldsmøtet i Tivoli, skriver jeg i Byposten, «rådet en<br />
velsignet ånd i forsamlingen. Mange var grepet av Guds Ånd, og det var tegn<br />
til en herlig seier for Jesus. Så begynte ettermøtet og vi ba dem å komme<br />
fram som ville overgi seg til ham. En del kom fram. Det var stille i forsamlingen.<br />
Men mens vi ba, begynte en av søstrene å synge i Ånden. Tonene<br />
kom så stille og klare, men forsamlingen hadde hørt dem og det var antagelig<br />
første gang de fleste hadde hørt noe slikt. Med ett begynte de å trenge<br />
seg fram for å se og høre, det hørtes som et stadig stigende brus fra menneskehavet,<br />
og når jeg åpnet øynene mine møtte de en mur av ansikter som<br />
155