Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Da jeg gikk ned på White Star Lines brygge for å se kjære br. Lyal reise, ble<br />
den gamle mannen i billettluken på høybaneplattformen svært interessert i<br />
meg. Han lot meg få sin plass mens vi ventet på vognen. Han var slakter av<br />
profesjon. Men det var gått dårlig med ham, så nå hadde han overtatt denne<br />
jobben. Gud lot ham få et budskap. I sporvognen fikk jeg konduktøren til å<br />
sitte ved siden av meg, og jeg ga ham et budskap. Da han reiste seg ved<br />
første stasjon, tok en annen mann plassen hans. Han så svært barsk ut, men<br />
jeg rettet spørsmålet direkte til ham: «Er De en kristen, min herre?» Han<br />
mottok budskapet meget vennlig. Jeg ga ham visittkortet mitt og han ønsket<br />
å vite hvor jeg skulle preke, for da ville han komme og høre på.<br />
Slik har det gått. Herlige liv!<br />
Jeg har talt til folk før. Det var mange som syntes at jeg gjorde altfor meget<br />
av det da. Det var i sannhet et meget dypt begjær i mitt hjerte etter å bringe<br />
folk en velsignelse. Men nå trenger det fram som en følge av en dyp forvissning<br />
og en kjærlighetskilde av langt dypere virkning. Halleluja! Priset være<br />
Gud! Herren ga meg et helt misjonsarbeid på gatene i New York. Flere av<br />
disse tilfelle var meget merkelige.<br />
En mann jeg talte til var russisk jøde. Han var en bitter motstander av de<br />
kristne. Men den måte Gud hjalp meg å tale til ham på, overvant ham ofte.<br />
Han bekjente at hvis de kristne hadde levd således som Jesus lærte, da ville<br />
nok det være det rette. Jeg hadde nemlig sagt til ham at Jesus lærte at vi<br />
skulle behandle alle mennesker som vi selv ønsket å bli behandlet. «Hvis<br />
Jesus var Messias,» sa han, «da burde han ha gjort sitt arbeid bedre, og<br />
vunnet seire for sitt folk for lenge siden. Å tale til meg om kristendommen<br />
nå, det er en skam overfor den lampen der.» Han pekte på den elektriske<br />
lampen på gatehjørnet. Jeg sa at jeg elsket hans gamle testamente like meget<br />
som han. «Men si meg nå, har dere jøder alltid lydt den Gud dere tilber,<br />
og lever De etter hans bud? Er Gud å klandre fordi dere ikke gjør det?» Han<br />
ble stille. Jeg fortsatte: «Da har De ingen rett til å anklage Kristus fordi alle<br />
de kristne som nevner hans navn ikke vandrer i hans fotspor. Det lys Kristus<br />
bringer,» sa jeg, idet jeg pekte på den samme lampen, «overgår hvert lys i<br />
denne verden. Han alene åpenbarer Gud for Deres hjerte.» I samtalens løp<br />
sa han: «En del kristne er slik,» så laget han en stor mave med sine to hender.<br />
«Hvis de bare ser at et ansikt bærer et jødisk preg i Russland så vil de<br />
drepe en hvis de kan.» Jeg måtte innrømme at den store maven er nok altfor<br />
meget et sant symbol på dem som bærer kristennavnet.<br />
114