Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
DE UMIDDELBARE FØLGER<br />
DET var det lange brevet mitt som sto i Byposten. Slik lyder beretningen om<br />
den første mektige utgytelse over min sjel 7. oktober 1906. «Dagene som<br />
gikk etter denne velsignede salvelse av Ånden, var som en stadig åpenbaring<br />
av Guds kjærlighet til meg, slik som jeg aldri hadde sett eller følt det tidligere.<br />
Det var en stadig fred inne i meg. Av og til var den Hellige Ånd som en ild<br />
i meg, som minnet meg om den iboende Kristus og hans grenseløse kjærlighet.<br />
Jeg visste at Kristus hadde tatt bolig i mitt hjertes tempel. Mitt største<br />
begjær er nå å herliggjøre hans hellige navn. Alle andre opplevelser er blitt<br />
overskygget av denne store åpenbaring av Guds kraft i mitt hjerte. Mitt<br />
beger flyter over!»<br />
Slik skrev jeg i dagboken 12. oktober.<br />
Det blir umulig for meg å anføre alt det som står i dagboken. Jeg kan bare ta<br />
et utdrag av den. Til å begynne med ble mine spørsmål og samtaler mottatt<br />
ganske velvillig på gater og streder. Men det var også dem som syntes mindre<br />
godt om dem.<br />
«Jeg gikk en dag bort til en gruppe unge menn på et gatehjørne. Noen gjorde<br />
narr. Men jeg tror at mitt budskap ble respektert likevel. En del jødiske kjørere<br />
opptok det på en behagelig måte. Den ene var tilbøyelig til å spøke,<br />
men kameraten hans irettesatte ham. Jeg spurte en ung mann som sto ved<br />
en kiosk om han var en kristen. «Nei», svarte han, «og jeg har ikke tenkt å bli<br />
det.» Han var jøde. «Kjenner De jødenes Gud personlig?» — «Nei.» — «Min<br />
Kristus vil åpenbare ham for Dem,» svarte jeg. Han sto meget tankefull da<br />
jeg forlot ham. Jeg møtte en katolsk prest på sporvognen. Det lot til at han<br />
var meget interessert i min beretning. «Er De katolsk prest?» spurte jeg.<br />
«Ja,» svarte han, idet han rakte fram hånden sin, om noe tilbakeholdent, for<br />
å hilse på meg. «Jeg er en protestantisk pastor,» sa jeg, «og fikk en veldig<br />
velsignelse sist søndag kveld.» — «Hvordan det?» — «Herren døpte min sjel<br />
i den Hellige Ånd, og siden har jeg vært så velsignet og glad. Det bobler over<br />
så jeg er nødt til å fortelle alle som elsker Herren om det.» Vi hadde en lengere<br />
samtale. Han hadde nettopp begynt å lese i bønneboken sin, da jeg<br />
byttet plass og satte meg ved siden av ham.<br />
Jeg gikk forbi en velkledd herre på gaten. Mitt hjerte kom i brann og jeg<br />
visste at jeg måtte tale til ham. «Goddag, min herre! Vil De tillate meg å stille<br />
Dem et spørsmål? — Er De en kristen?» — «Ja,» svarte han. Jeg fortalte ham<br />
111