Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Når vi har fått denne åndsdåp, er vi ganske forskjellig fra hva vi var før — og<br />
vil gjøre alt for ikke å miste den. Den bereder oss for bålet — eller hva det<br />
enn måtte komme!<br />
Må Gud gi deg denne herlige åndsdåp snart. Det er vår inderlige bønn.<br />
Fru I. May Throp.» 2<br />
Alt dette sto i min skrivelse til Byposten, og jeg bemerket mens jeg oversatte<br />
hennes brev: «Jeg måtte slutte med skrivingen og gå ned på møtet. Det<br />
brente i mitt bryst hele tiden. Det var en nordmann der på møtet som ofte<br />
gikk på møtene våre i 1. metodistmenighet i Christiania. Han kjente meg<br />
nesten ikke igjen, sa han, og da jeg vitnet, var det en annen klang — halleluja!»<br />
Men la oss fortsette med skrivelsen til Byposten:<br />
«Nå er det skjedd! Hvordan skal jeg kunne takke Herren for hans usigelige<br />
nåde mot min sjel. Jeg vil løfte frelsens beger og påkalle hans navn! Etter å<br />
ha mottatt ovenstående brev, bestemte jeg meg til at jeg ville ha den samme<br />
velsignelse som er omtalt i Ap. gj. 2 og som vennene i Los Angeles hadde<br />
fått. Jeg trengte det både for å leve for Gud og arbeide for ham. Men enda<br />
jeg før renselsen hadde oppgitt alt, så kom det ennå så mange minner opp<br />
fra mitt tidligere liv at jeg ble meget bedrøvet. Jeg trodde at Jesus hadde<br />
renset mitt hjerte nå. Jeg holdt fast på ordet om troen i Ap. gj. 15, 9. De<br />
hjertebønner som steg opp hver dag inntil søndag kveld da jeg fikk velsignelsen,<br />
var uten tvil en følge av Åndens mektige innflytelse over mitt sinn<br />
og hjerte.<br />
Jeg skulle både her og der, men måtte oppgi nesten alle mine ærend ute i<br />
byen. Så fastet jeg også. La meg få lov til å si i denne forbindelse at det gjorde<br />
vi i Norge en gang, en flokk predikanter som kom sammen til hellighetsmøte<br />
som varte noen dager. Men selv om jeg den gang var overmåte sterkt<br />
opptatt av hellighetsspørsmålet, da vi kom sammen i Sarpsborg og fastet, så<br />
var det ikke det alvor med det slik som det ble denne gangen. Flere av predikantene<br />
talte nokså leflende om fastevesenet siden, og aldri har jeg fastet<br />
siden heller før nå. Jeg leste Guds ord om igjen. Å, hvilken hjelp det ble for<br />
2 Det var dette brev som prof. Linderholm mente var apostolisk.<br />
105