Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
Erindringer - Kristenbloggen
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Jeg fortalte visst i Byposten om en herlig velsignelse som jeg mottok straks<br />
før jul her i New York. Jeg leste litt av Moodys liv og om hans møte med<br />
Henry Moorhouse, og hvorledes denne prekte syv ganger over Joh. 3, 16.<br />
Under lesningen av dette erfarte jeg at Herren fylte rommet hvor jeg var og<br />
fylte også min sjel med sin kjærlighet. Å, det var herlig! Men intet mot det<br />
jeg nå erfarer.<br />
Så traff jeg på den nye teologis menn. (De finnes i alle samfunn.) Og min ånd<br />
ble opprørt. Men forunderlig nok har Herren ved den litteratur jeg har fått<br />
tak i, og de foredrag jeg har hørt, nettopp styrket min tro på de bibelske<br />
sannheter, og det slik som de var belyst fra vitenskapelig hold også. Aldri har<br />
jeg studert midtpunktet i alt — forsoningen — som nå. Aldri har jeg hvilt<br />
tryggere på den gamle grunnen. Halleluja!<br />
Så vet dere nå av hva jeg har skrevet at alt hva jeg har forsøkt for å få midler<br />
til Håkonsborgen, har inntil i dag ikke båret den frukt jeg ville. Til dette kom<br />
at enda Herren formelig tvang meg til å forbli her i sommer, så har jeg ikke<br />
kunnet utrette stort. Og i de siste uker har han nektet meg adgang til å tale i<br />
de amerikanske kirker, for ingen ba meg å tale. Jeg kunde vel ofte ha talt i de<br />
norske, men det var ikke mitt mål nettopp da.<br />
Da forsto jeg at den kjære Gud var etter — meg! Jeg hadde i timevis om<br />
dagen bedt om hjelp til Håkonsborgen, inntil jeg ble stum og måtte legge<br />
hele saken for hans føtter. Så begynte Ånden med sitt søkelys i min sjel som<br />
aldri før. Jeg tvilte aldri noe øyeblikk på min barnerett. Hadde jeg gjort det,<br />
da hadde jeg blitt rent fortvilet. Men jeg hadde så mange bevis på hans nåde<br />
mot meg at jeg følte at det ville være å synde mot Guds Ånd og nåde hvis jeg<br />
dro det i tvil.<br />
Men hvor stygg jeg ble i mine egne øyne overfor Guds renhet og hellighet!<br />
Jeg så min ærgjerrighet, min selviskhet, min egenådighet, min kjødelighet. Å,<br />
min Gud, jeg så så meget, så meget som måtte bedrøve hans Hellige Ånd!<br />
Jeg ble knust og bøyd mot jorden som en orm gang på gang.<br />
Nå var jeg blitt tilhører. Jeg gikk omkring og hørte på flere predikanter. Og<br />
gang på gang slo Herren meg så hårdt at jeg ble forferdet. Men han sendte<br />
også trøst, takket være hans navn! Nå, mens jeg skriver dette, er mitt hjerte<br />
så fylt at jeg kan nesten ikke fortsette. Men til Guds ære må det fram. Kanskje<br />
andre kjemper en liknende kamp, som skal lese dette. Venn, Jesus vil<br />
hjelpe deg ut, som han hjalp meg. Tvil ikke på det!<br />
102