You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
k14Redaksjonen<br />
# 14<br />
Elisabeth Medbøe // Gisle Harr (Atelieraksjonen)<br />
Rachel Dagnall // Anita Hillestad (Overlevelsesstrategene)<br />
Korrekturlesere: Sigmund Valaker // Line Schou<br />
Takk Til: Pål Flakk // Are Krishna (Gateavisa)<br />
Redaksjonsutvalget<br />
Brigt Hope // Einar Braathen // <strong>Helge</strong> <strong>Hiram</strong> <strong>Jensen</strong>//<br />
Jan Egil Nordvik // Johannes Wilm // Kristine Nybø // Sigmund Valaker<br />
Postadresse<br />
KonturTidsskrift<br />
Postboks 6904 St. Olavs plass<br />
0130 <strong>Oslo</strong><br />
Medlem av Tidsskriftforeningen www.tidsskriftforeningen.no<br />
Utgitt med støtte fra Fritt Ord, Norsk kulturfond og <strong>Oslo</strong> Museum.<br />
KonturTidsskrift # 14 (juli 2008) 8. årgang<br />
Utgiver: KonturMedia. Ansvarlig redaktør; <strong>Helge</strong> <strong>Hiram</strong> <strong>Jensen</strong><br />
Grafisk formgivning: Max Schrøder<br />
E-Post:<br />
redaksjonen@kontur.tv<br />
Internett<br />
www.kontur.tv<br />
Abonnement<br />
Ordinært: 200,-/3 utgivelser<br />
Støtte/institusjoner: 300,-/3 utgivelser<br />
Issn: 1502-8755<br />
Utkommer med ujvne mellomrom<br />
Opplag: 500<br />
Omslag:<br />
Siv Beate Farstad<br />
Trykk/Innbinding:<br />
Zoom Grafisk, Drammen
Hva slags by<br />
ønsker vi oss?<br />
Spørsmålet ber deg om se for deg noe som ikke er<br />
– men som burde være – og som kanskje kan bli?<br />
Aner du konturene av drømme-byer – i kommunale<br />
plandokumenter, på reklameboards for leiligheskomplekser,<br />
i duften fra et nyåpnet hjemmebakeri,<br />
eller hos punkere som flagger høyt fra<br />
forfalne hus?<br />
Like viktig som den byen som er bygget, er den byen som ennå<br />
ikke er der: Visjoner er motivasjoner for alle som bygger og<br />
bor. Hvem sine visjoner setter sitt sitt preg på byen? Hvem<br />
sine drømmer er det som tar form, når vi forlater hovedgatene,<br />
med deres monumentale fasader, og beveger oss inn i bakgater<br />
og smug? Hva skal byen romme? Hovedstaden begynner å<br />
bli mer kosmopolittisk: Det blir tydeligere at byen ikke bare er<br />
en enhetlig struktur, slik Christian den 4. skapte i kvadraturen.<br />
Byen er et lappeteppe av subkulturers rom. I Kontur # 14 ønsker<br />
vi å problematisere den offisielle mangfoldspolitikken, og<br />
samtidig gi rom for alternative innspill til videre byutvikling –<br />
der de mange subkulturene får større spillerom.<br />
Dette temanummeret tar opp tråden fra tidligere utgaver av<br />
Kontur: arkitektur og demokrati fra nr 7/8 (2003), og minoritet<br />
og majoritet fra nr. 13 (2007). Men denne gang er arbeidsmåten<br />
en annen.<br />
Temanummeret er redigert av to aksjonistiske kunstnergrupper:<br />
Atelieraksjonen [1] og Overlevelsesstrategene. Slik som<br />
Kontur gjør de «intervensjoner» i offentligheten, for å fremme<br />
smale stemmer og bred samfunnsdeltagelse. Men de bruker<br />
andre medier: praktiske aksjoner, symbolske intervensjoner<br />
i byens offentlige rom, demonstrative eller eksperimentelle<br />
happenings, med humor og ironi, som bidrar til å åpne<br />
offentligheten for et videre felt av assosiasjoner og visjonære<br />
muligheter. Kontur # 14 blir utgitt i forbindelse med aksjonskunstnernes<br />
utstillingprosjekt på Galleri Boa, midt i Christian<br />
den 4. sin stad, den 15. august.<br />
Visjoner for byen<br />
Alle som lever og virker på et sted har visjoner om hvordan stedet<br />
bør være, men når de konkretiseres, tar noen sine visjoner<br />
mer plass en andres. Arkitekter søker oppdragsgivere som har<br />
ressurser til å sette visjoner ut i livet, og oppdragsgivers behov<br />
må arkitekten tilfredsstille. Kunstneriske arbeidsformer gir langt<br />
mindre tilgang på kapital – men større frihet for å tenke muligheter.<br />
Det tilhører unntakene i historien med grupper som Konstruktivistene<br />
og Bauhaus, som ikke skilte kunst og arkitektur,<br />
og vurderte kreasjoner estetisk / funksjonelt framfor finansøkonomisk.<br />
Bybildet blir tydeligst preget av statsmakt og pengemakt.<br />
Men i skyggen av det monumentale finnes noe mindre<br />
iøynefallende, en underskog av byliv og byggeri. Slike visjoner er<br />
det vi ønsker å gi rom til i den grønne seksjonen av tidsskriftet.<br />
Økonomiske minoriteter<br />
Alle som lever og virker på et sted, gjør det innenfor økonomiske<br />
rammer. Forskjellige grupper har varierende muligheter og<br />
begrensninger. Det er ikke bare snakk om mye eller lite, men<br />
også om kvalitativt forskjellige typer ressurser. Atelieraksjonen<br />
arbeider utfra en forståelse av at det finnes en parallell mellom<br />
debatten om kulturelt mangfold og det vi kaller «økonomiske<br />
minoriteter»: livsformer som eksisterer som subkulturer i våre<br />
bysamfunn, fra kunstnergrupper til innvandrerentreprenører<br />
og håndverkeren i bakgården. Bidragene i blå seksjonen har vi<br />
rammet inn med denne kategorien.<br />
Konsten att utmana grenserna<br />
Alle som lever og virker på et sted har sine tilknytninger, følelsesmessig<br />
og sosialt, og sine grenseoppganger mot andre personer<br />
og grupper. I en by er det mange mennesker, og da finnes<br />
alltid et mangfold av forskjellige fellesskap, med forskjellige<br />
territorier, minnesmerker, synlige og usynlige grenser og tilknytninger.<br />
I en by må man leve med forskjell, i konflikt og dialog.<br />
Overlevelsesstrrategene har arbeidet mye med dette mangfoldet<br />
som til enhver tid eksisterer. I den lilla seksjonen presenterer<br />
vi bidrag som alle på forskjellig måte omhandler tilknytning<br />
til grupper og steder, og grenseoppgangene mellom dem.<br />
- Redaksjonen<br />
[1] AA er ikke så mye aksjonskunstnere som kunstneraksjon: en slags<br />
utløper av fagforeningsarbeid, men aksjonisktisk i formen. Saken<br />
berører byutvikling sterkt: Kunstnere har oftest lav inntekt, og må flytte<br />
når bygårder renoveres, samtidig som kunstnere og atelierer er med på<br />
å gi byområder kulturell symbolverdi og dermed økt markedsverdi for<br />
eiendomsutviklerne.<br />
Overlevelsesstrategene (OS)<br />
Overlevelsesstrategene er en kvinnelig kunstgruppe, som<br />
gjør prosjekter som retter seg mot det daglige liv. Med foto,<br />
video, lyd, performance, street-art, workshop og installasjoner<br />
gjør OS prosjekter innenfor eller utenfor den etablerte<br />
kunstarenaer.<br />
www.overlevelsesstrategene.org<br />
Atelieraksjonen (AA)<br />
Atelieraksjonen i <strong>Oslo</strong> arbeider for å bedre kunstneres arbeidsvilkår,<br />
gjennom fler rimelige atelierer og verksteder.<br />
Aksjonen arbeider også for å etablere et kompetansesenter<br />
som skal tiby bred bruk av billedkunstnernes kompetanse.<br />
www.atelieraksjonen.no<br />
En reise fra øst til vest (med stopp midt imellom)<br />
7. august til 7. september inviterer OS til en interaktiv utstilling,<br />
i samarbeid med <strong>Oslo</strong> Museum. Til denne utstillingen<br />
har de invitert en rekke andre kunstnere, artister m.m. til et<br />
stort samarbeidskonsept. Temaet er grenser, rom, identitet,<br />
territorier og mangfold. Dette blir belyst med forskjellige<br />
virkemidler, i og utenfor museets tre avdelinger: Interkulturelt<br />
museum, Bymuseet og Teatermuseet.<br />
Utstillingen er kuratert av Rachel Dagnall, Kathleen Morley,<br />
Camilla Storm og Anita Hillestad. Ann Christin Billing har<br />
bidratt med konseptutvikling og søknadsarbeid.<br />
15. august samarbeider OS med AA om arrangementet<br />
«Byvisjoner» på plassen utenfor teatermuseet. Her lanseres<br />
Kontur #14, redigert av AA og OS.<br />
s.3<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
Del 1<br />
........................................<br />
Human<br />
Byplan<br />
......................................<br />
<strong>Oslo</strong> B<br />
Siri Harr Steinvik........................................................................09<br />
Noen tanker om bjørvika, arkitektur og byplanlegging<br />
Christopher Rådlund...................................................................10<br />
Hollenderkvarteret i <strong>Oslo</strong><br />
Av Audun Engh // Omgivelser.no................................................15<br />
En visjonær plexikunstner<br />
Iselin Lønn..................................................................................18<br />
Bokessay // Uterom - Mer enn mellomrom mellom boligene?<br />
Gisle Harr...................................................................................20<br />
Byer uten barn<br />
Katharina Dale Håkonsen..........................................................23<br />
Erfaringer fra lokalmiljø-verksted: Befolk haraldsgata<br />
Gisle Harr...................................................................................28<br />
The Model - Palle Nielsen’s Model for a Qualitative Society<br />
Rachel Dagnall...........................................................................30<br />
Byromsvisjoner<br />
Gisle Harr...................................................................................32<br />
Haugen / Zohar Architects<br />
...................................................................................................33<br />
Del 2<br />
........................................<br />
Parallelle<br />
Økonomier<br />
......................................<br />
Basar i bur<br />
Åse Brandvold.............................................................................36<br />
Den kulinariske byen<br />
Anne Krogstad............................................................................38<br />
Atelieraksjonen - AA<br />
Elisabeth Medbøe.......................................................................41<br />
The Flip Out<br />
Flip out-gruppen.........................................................................42<br />
Noen der oppe<br />
Stein Holte.................................................................................45<br />
A Female’s Life In Vardåsen Camp, Norway<br />
Mirgise Hundessa Gemada........................................................46<br />
Kunst, rom, offentlighet<br />
Tone Hansen..............................................................................48<br />
Byutvikling som monokultur<br />
<strong>Helge</strong> <strong>Hiram</strong> <strong>Jensen</strong>....................................................................51<br />
Brakkebygrenda 1999-2008<br />
Anita // <strong>Helge</strong>, Landskapets Vrangside.......................................52<br />
Turbanitet og enfold<br />
Stein Holte.................................................................................56<br />
Video Loop<br />
Nizam Najjar..............................................................................57<br />
Calling the Glaziers<br />
Steffen Håndlykken....................................................................58<br />
Norsk? Norskere? Norskest?<br />
Kari Strand // Tjodun Felland....................................................60<br />
Et dukkehus<br />
Anita Hillestad // Rachel Dagnall..............................................62<br />
La Donna Mobile<br />
Kathleen Morley.........................................................................64<br />
Hungry Hearts<br />
..................................................................................................66<br />
So you Think you can Dance<br />
Vincent Lunge............................................................................68<br />
Opptrinn: «VærDen»<br />
Constance Joy Vena....................................................................69<br />
«Voluntary Security Check 2»<br />
Installation/ performance by Jumana Manna.............................70<br />
Del 3<br />
....................................<br />
Konsten<br />
Att Utmana<br />
Grenserna<br />
............................
oner<br />
-------------------------------------------------------------<br />
terom - mer<br />
nn mellomrom<br />
mellom<br />
boligene?<br />
-----------------------------------------------------<br />
---------------------------------------------------<br />
En visjonærplexikunstner<br />
-<br />
- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -<br />
Del 1<br />
........................................<br />
Human<br />
Byplan<br />
......................................<br />
Noen<br />
---------------------------------------<br />
ker om<br />
Bjørvika,<br />
arkitektur<br />
og byplan-<br />
legging<br />
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------<br />
-------------------------------------------------------------------------<br />
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------<br />
<strong>Oslo</strong> B<br />
Hollenderkvartalet<br />
i <strong>Oslo</strong><br />
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------<br />
Erfarin-<br />
ger fra lo-<br />
kalmiljø-<br />
verksted:<br />
folk<br />
Byer<br />
uten<br />
barn<br />
The Model - P<br />
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
<strong>Oslo</strong> B<br />
Av Siri Harr Steinvik // Stiller ut på Galleri BOA 15 - 24 aug.<br />
Prosjektet ville vært til gavn for både <strong>Oslo</strong> S,<br />
NSB, miljøet, de reisende og Botanisk hage. Ideen<br />
er enkel: Botanisk hage åpner en (permanent) filial<br />
på <strong>Oslo</strong> S. Den kan være inne i bygningen, i tilknytning til<br />
stasjonen, på taket, flere steder, over alt, innebygget eller eventuelt<br />
også som et samarbeid med ulike kunstnere. Her kan de<br />
reisende vente og koble av i et rolig, grønt, inspirerende og givende<br />
miljø. Ventetiden på stasjonen kan bli lang, eller iblant<br />
føles den bare lang. Dette er tenkt som alternativt tidsfordriv,<br />
et tilbud om å gjøre noe annet enn å spise is og pølser, shoppe<br />
eller tjuvlese blader i kiosken mens man venter. <strong>Oslo</strong> S og NSB<br />
ville signalisere det miljøvennlige alternativet toget er, både for<br />
brukerne og andre. Og Botanisk hage ville bli langt mer synlig<br />
og bli satt ekstra stor pris på. Tenk på <strong>Oslo</strong> B som et drivhus<br />
som skal minske drivhuseffekten, en luftrenser, en innendørs<br />
park, en oase, et grønt fristed for velvære, ro, nytelse, avslapning<br />
og miljøvennlig og menneskevennlig hvile for kropp og<br />
sjel før man går eller kjører beriket fra stasjonen.<br />
Fra Space Group konkurranseutkast for redesign av <strong>Oslo</strong> S. // www.spacegroup.no<br />
s.9<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
Noen tanker om<br />
Bjørvika, arkitektur<br />
og byplanlegging<br />
Av Christopher Rådlund // Stiller ut på Galleri BOA 15 - 24 aug.<br />
Planleggingen og oppføringen av det nye<br />
Bjørvika er valgt som utgangspunkt for dette<br />
essay. Teksten vil ikke gå inn på spesifikke detaljer<br />
vedrørende beslutningsprosesser, økonomiske<br />
forhold eller PBEs og arkitektkontorenes<br />
arbeidsprosesser. Formålet er å sammenfatte en<br />
kritisk vurdering av det bymiljø som nå tar form<br />
i Bjørvika og å belyse de historisk-ideologiske og<br />
estetisk-moralske tolkingsmodeller som styrer<br />
frem mot slik forming av arkitektur og byrom. Et<br />
hovedanliggende er at påvise alternativer til den<br />
utvikling som manifesterer seg i Bjørvika.<br />
Bjørvika – Grønland<br />
Barcode, slik det tar form i Bjørvika, består av en rekke høyblokker,<br />
lang- smale i nord – sørlig retning, for å beholde lys fra<br />
og utsikt mot fjorden. Formasjonen er inspirert av og har tatt<br />
navnet fra den vareidentifiserende strek- koden. Hver bygning<br />
er «individuelt» formet, behandlet som et «objekt», for å gi inntrykk<br />
av morfologisk diversitet. Området skal så å si gi «moderniteten»<br />
gestalt og forhåpentligvis sette <strong>Oslo</strong> på kartet over interessante<br />
arkitekturbyer i verden.<br />
Det byplanmessige grepet har nørt opp under mye følelser<br />
og debatt, for og mot. Utbyggingen har engasjert et mangfold<br />
av <strong>Oslo</strong>- borgere, legmenn som fagmenn. Det har vært arkitekter<br />
mot «vanlig folk», utnyttere mot vernere. Politikere har forekommet<br />
i begge leire, men mange har av strategiske årsaker<br />
holdt seg utenfor debatten.<br />
Barcode – for noen: fantasieggende og grensesprengende bygninger<br />
– for andre: Absurde og groteske bygningsformer. Og<br />
stadig høyere.<br />
Av prosjektets tilhengere fremheves barcode arrangementet<br />
som progressiv og fremtidsrettet byutforming. Det skal ikke<br />
mye vurdering til for at se at det i grunn baserer seg på en for<br />
lengst vedtatt modernistisk estetikk. Noen små komposisjonelle<br />
grep skiller Barcode fra tjueårenes avantgardistiske teorier<br />
eller de kontorbygg som har vokst opp rundt om i <strong>Oslo</strong> og<br />
resten av verden siden femtiårene. Et så veldokumentert fenomen<br />
kan vanskelig betraktes som særlig nyskapende.<br />
Det nærliggende området rundt Jernbanen, <strong>Oslo</strong>City og langs<br />
Schweigaardsgate kjennetegnes ved gigantiske byggingskomplekser<br />
og et uoversiktlig trafikkapparat. Titusener av mennesker<br />
tvinges daglig til å passere bygninger, passasjer, bruer og<br />
tunneler. Den negative termen «tvinges» må brukes, ettersom<br />
den absolutte majoriteten av <strong>Oslo</strong>boere, dagpendlere og tilreisende<br />
oppfatter miljøet som ubehaglig stressende, estetisk<br />
ustimulerende og brutalt proporsjonert.<br />
På andre siden av jernbaneområdet fra Bjørvika, mellom Schweigaards<br />
gate og Grønland, vokser det nå opp et nytt boligområde.<br />
Hvitpussede murhus i ny-funsjonalistisk stil på åtte till ti etasjer,<br />
er tilknyttet det småskalerte Grønland. Den multikulturelle<br />
bydelen, med sitt livlige og myldrende gateliv har plutselig fått<br />
et tilskudd av drabantbylignede bebyggelse; høyreiste og langstrakte<br />
boligkomplekser som bevisst uharmonisk bryter med de<br />
bymessige kvalitetene som preger Grønland. De nye bygningene<br />
kjennetegnes av formidealer som snarere knytter dem til det<br />
vestre nærområdet Galleri <strong>Oslo</strong> (bussterminalen), Posthuset og<br />
Jernbaneområdet samtidig som det på den smale landstripen<br />
mellom Schweigaards gate og sporområdet reises flere kontorbygginger<br />
i samme formspråk som dominerer Barcode-rekken.<br />
s . 11<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
Om løsningen for Bjørvika og tilbyggingen av Grønland neppe<br />
står for noen radikal nytenkning, kommer allikevel resultatet,<br />
som nærmer seg med fast bestemte utbyggerskritt til å<br />
innvirke radikalt på livet til byens innbyggere, med langsiktige<br />
sosiale og mentale implikasjoner.<br />
<strong>Oslo</strong>miljøer<br />
Når vi i <strong>Oslo</strong>s bydeler ser etter miljøer som genererer folkeliv,<br />
nærings- og gründervirksomhet samt kulturell pluralisme, blir<br />
det fort tydelig hvilke områder som peker seg ut: Grønland,<br />
Grünerløkka, St.Hanshaugen – Bislett, Majorstuen og Frogner.<br />
Alle preget av den europeiske kvartalsbebyggelsen. Byformen<br />
er basert på kvartaler oppdelt i flere gårdsrom med bygninger<br />
på to til seks etasjer, avhengig av historiske og planmessige årsaker.<br />
Bygårder med begrenset antall boligenheter, gårdsrom<br />
med beplantning og gårdshus.<br />
Gatene kan være rette og kryssende i rutemønster, eller som av<br />
og til i <strong>Oslo</strong> når gateløpene følger tidigere landeveier: svingete<br />
og buktende. På gatenivå finnes næringslokaler der mangfoldige<br />
virksomheter kan etablere og henvende seg til gatens publikum.<br />
Bygningsformene, fasadene og gaterommene, plassene<br />
og parkene byr på et vell av stiluttrykk, som over tid er føyet<br />
sammen til en dynamisk helhet . Det samlende grepet består i<br />
bygningenes inndeling, proporsjoner og materialer.<br />
Situasjonen skaper bevegelse, diversitet og tilhørighet. Disse<br />
områder byr på grunnleggende kvaliteter som virker gunstige<br />
for innbyggere og oppløftende for besøkere: Kvaliteter en by<br />
knappest kan være foruten og som gir den særegenhet og karakter<br />
- det som man bruker kalle for «byens sjel». Motsatsen<br />
kan vel sies å være modernistisk byplanlegging, som snarere<br />
uniformerer byen og gjør den til et sted lik alle andre steder der<br />
slike urbane konsepter dominerer.<br />
En tydelig tendens er at kulturarbeidere (ikke minst arkitekter)<br />
samt individualister med alternativ livsstil, tiltrekkes av<br />
den urbane dynamikken kvartalsbyen byr på. Hvilket ofte fører<br />
til økende gentrifisering av de deler av byen vi her taler om. En<br />
utvikling som presser kunstnere og mindre kapitalsterke grupper<br />
ut av byens sentrale strøk. Om planleggingen av byen fort-<br />
setter å gå mot mer massive kontorbygg, prestisjefulle høyhus<br />
og sjelløse boligområder, innimellom de historiske bydelene og<br />
i sentrum, vil bylivet etter hvert ensrettes og utarmes. Økonomisk<br />
svakere befolkingsgrupper, alternative- og kulturelle virksomheter<br />
tvinges ut i byens periferier og splittes opp i ugunstige<br />
omgivelser.<br />
Moderne mangfold<br />
Moderne og modernisme er ikke synonyme begreper. De er<br />
heller ikke avhengighets par. Det samme gjelder modernisme<br />
og modernitet. Moderniteten og det moderne har opp gjennom<br />
historien hatt og har fortsatt mange ansikter. Det moderne<br />
liv foregår her og nå, overalt i verden, overalt i <strong>Oslo</strong>. Det<br />
er like ufrakommelig som pluralistisk. Men ikke nødvendigvis<br />
«modernistisk».<br />
Modernismen innen arkitektur bygger sine teser på bestemte<br />
idèer om «det moderne livet», et forhold basert på en evolusjonistisk<br />
ønsketenking - en estetisk-politisk visjon om en<br />
bestemt utvikling av kultur og samfunn. Det dreier seg om en<br />
ideologisk stilretning som ikke vil eller kan se seg altfor påvirket<br />
av det virkelige liv, en virkelighet som inneholder så mange<br />
uforutsette og uoversiktlige variasjoner av bevegelser og behov.<br />
Pluralismen som den urbane virkeligheten i kvartalsbebyggelsen<br />
byr på er påtakelig. I mange aspekter har modernismen<br />
vunnet innpass innen den hjemlige sfære og preger naturligvis<br />
mye av nåtidens kultur, kunst og design. Menneskene lever<br />
sine daglige liv med moderne eller modernistisk formgiving.<br />
Samtidig nytes og nyttes all mulig annen formgiving: tradisjonsbasert,<br />
håndverkmessig, eksotisk, naturformet, postmoderne,<br />
vulgær-futuristisk og så videre.<br />
En av byens innbyggere sitter i en Le Corbousier-lenestol under<br />
Warhol-plakat, hører på Kraftwerk og drikker kaffe latte av<br />
Alessi- kopper. Uten noen betenkligheter i en leilighet i en klassisk<br />
bygård på Grüner Løkka eller Majorstuen. I den toppmoderne<br />
bygården ved siden av nyter en kulturkonservativ dame<br />
lammestek med tyttebær på arve- serviset. I leiligheten under<br />
samles invandrerfamilien til felles måltid sittende på puter ved<br />
et lavt Ikeabord. En enorm nybarokk lyskrone lyser opp. Gårdshuset<br />
bak huser det festglade studentkollektivet og et litet designkontor.<br />
Er dette livet ulempelig å gestalte i fasader og byrom?<br />
Etterspørselen etter leiligheter og lokaler i områder med kvartalsbebyggelse<br />
er stor og mangfoldig. Med ønske om å bo i<br />
sentrale bystrøk tiltrekkes innbyggere fra alle befolkingslag av<br />
de intime og velfungerende bydelene, med velkjente prisforhøyelser<br />
som resultat. Det er ikke primært historisk stilmessige<br />
kvaliteter som takstukkaturer, gamle tregulv, smårutete vinduer<br />
og gamle kjøkkeninnredninger som etterspørres . Det er fremfor<br />
alt de urbane kvalitetene som virker tiltrekkende. Det er<br />
vanskelig å se for seg at små skala- og idealistiske virksomheter<br />
kan trives og blomstre i drabantbylignede miljøer slik som<br />
på nye Grønland. Modernistiske bydeler utvikles sjelden til livaktige<br />
bymiljøer, de forblir sovebyer som vegeterer på nærliggende<br />
historiske sentra. Eller de må underholdes av kommersielt<br />
ensrettede kjøpsentra.<br />
Pluralisme som begrep brukes stadig for å selge inn forskjellige<br />
prosjekter, like mye av arkitekter som av andre. Men om<br />
man betrakter det dominerende estetiske uttrykket innen ny arkitektur<br />
i byene merkes ikke mye av pluralisme. Her er det de<br />
store uniforme helhetsgrepene som dominerer, der den rasjonalistiske<br />
antiornamentale formoppfattelsen er rådende.<br />
En fritenkende, moderne arkitekt burde se nødvendigheten<br />
av et samsvar mellom arkitektur og samfunn- liksom speilbilder<br />
av hverandre, mens en forutinntatt og rasjonalistisk moralisme<br />
hindrer den modernistiske arkitekten å ta dette inn over<br />
seg. Likesom er det vanskelig for de prestisjetunge arkitektkontorene<br />
å forholde seg til miljøspørsmål, da deres hovedsaklige<br />
klienter og samarbeidspartners fokuserer på økonomisk vekst<br />
og konkurranse. Den dominerende formen for byplanlegging<br />
oppviser en rigid form for progressivitet; det er ikke den samme<br />
progressivitet som gjelder innen vitenskap eller kunst. Modernismen<br />
som bred kulturbevegelse forbindes historisk sett<br />
med flere forskjelligartede retninger som ikke kan beskrives<br />
som totalitære eller inhumane. Det fantes og finnes fortsatt an-<br />
dre former for modernisme innen arkitektur som venter på å<br />
bli oppdaget i den større sammenheng. Noe annet er den ideologi<br />
og praksis innen byplanlegging som i dag kan fremholdes<br />
som enerådende arvetager til modernismen.<br />
Sluttord<br />
Kvartalsbebyggelse er et prinsipp innen byplanlegging som<br />
ikke kan føres under noen bestemt politisk agenda. Den tradisjonelle<br />
byen med sine menneskelige proporsjoner er ikke et<br />
bakstreversk konsept, men utgjør en dynamisk og universelt<br />
resept for en bærekraftig utvikling av bysamfunnet.<br />
Kvartalsbyen er ikke pre- destinert for en estetisk historiserende<br />
arkitektur. Erfaringene viser det motsatte.<br />
Byens gestaltning påvirker medborgernes oppfattelser av<br />
samfunnet, innvirker på menneskenes daglige opplevelser og<br />
rutiner, trenger inn og former dem sosialt og mentalt. En omfattende<br />
ensretting er ikke veien videre.<br />
Det offisielle forbeholdet mot å restituere kvartalsbebyggelse<br />
er ideologisk fundert, det er ikke basert på vitenskapelig objektivitet<br />
eller kulturbevisst nødvendighet.<br />
I et sant pluralistisk og virkelig demokratisk samfunn burde<br />
det være umulig for én bestemt ideologi å dominere så totalt<br />
at den tar «patent» på fortolkningsretten av et så viktig aspekt<br />
av samfunnsutviklingen som byplanlegging.<br />
«Freedom of choice, freedom of expression and respect for<br />
the principal virtues of political democracy. Plurality of lifestyles,<br />
of believes and therefore of styles of architecture and<br />
cities are its natural expression. There cannot be a «single<br />
democratic style» any more than there can be a «single democratic<br />
party».» (Leon Krier)<br />
Så handler det til sist om byliv. Kvartalsbyen genererer sosial<br />
trivsel, identifikasjon, utvikling og diversitet. Folk trives i og<br />
identifiserer seg med slike omgivelser. Denne byutforming<br />
skaper gode forhold for byens innbyggere og brukere og fører<br />
samtidig til utvikling og diversitet for næring og kultur. Det er<br />
gode argumenter for å prøve formen igjen.<br />
s . 13<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
Hollenderkvarteret<br />
i <strong>Oslo</strong><br />
Av Audun Engh // Omgivelser.no<br />
nytte sin halvoffentlige status til å oppnå aksept for prosjekter<br />
som lettere kunne blitt stanset om de var rent private. De<br />
Festen snart over for<br />
byovergriperne?<br />
-Situasjonsrapport fra kampen for en lokaltstyrt<br />
og lokaltilpasset byutvikling i Gamle<br />
<strong>Oslo</strong>.<br />
Byutviklingen landet rundt er i dag styrt av krefter<br />
som er egenrådige og ensporede så det holder.<br />
Det er ille når de opererer en og en. Situasjonen<br />
forverres ytterligere nå flere av disse<br />
aktørene slår seg sammen og forenes sine målsettinger<br />
til et samlet frontalangrep på befolkningens<br />
prioriteringer og kvalitetskriterier for den<br />
gode by og det gode sted. I utviklingen av både Fjordbyen<br />
og andre større prosjekter i <strong>Oslo</strong> ser man de ulike aktørene<br />
på ferde i stadig nye destruktive allianser:<br />
Private utbyggere. Deres ansvar er å tjene aksjonærenes økonomiske<br />
interesser på beste måte. Det kan selvsagt lett resultere<br />
i prosjekter som oppfattes som overgrep, men likevel er<br />
de private utbyggerne den lettest håndterbare aktøren. Man vet<br />
hvor man har dem, og deres direkte makt er i hvert fall i prinsippet<br />
begrenset til den private sektor.<br />
Nye statlige, halvstatlige, kommunale og halvkommunale utbyggere<br />
er det verre med. Selskaper som ENTRA, Statsbygg,<br />
ROM Eiendom og HAV Eiendom operer med autoritet som<br />
forvaltere av offentlig eiendom. Som oftest opererer de utfra<br />
rent bedriftsøkonomisk tenkning, men nøler ikke med å be-<br />
statlige og kommunale eiere gir ingen eller minimale retningslinjer<br />
for en etisk forsvarlig virksomhet, herunder respekt for<br />
lokalmiljøet. De kan dessuten ofte fylle opp nybygg med offentlig<br />
virksomhet på flytttefot, og dermed være delvis fristilt fra alminnelige<br />
markedsmekanismer. Noen ganger kan det se ut til<br />
at flytteplaner for offentlig virksomhet har som et viktig formål<br />
å sikre leietakere til statskapitalistisk eiendomsvirksomhet. De<br />
nye museumsplanene i <strong>Oslo</strong> har slike sider ved seg.<br />
Arkitekter som arbeider i offentlig planbyråkrati er en spesiell<br />
type aktører. De er åpenbart ofte styrt av et brennende ønske<br />
om å bidra til en byutvikling i tråd med modernistisk ideologi,<br />
herunder spesielt målsettingene om å erstatte den klassiske<br />
europeiske byens mangfold og humane skala med modernistisk<br />
estetikk og parklignende, antiurbane landskaper av enkeltbygg,<br />
som ikke danner noe harmonisk urbant hele. Kontrast,<br />
høyhus, stål, glass, gigantomani og ensidig vekt på enkeltbygget<br />
fremfor helheten fører dessuten disse arkitektene i armene<br />
på de grådigste utbyggenre. Blokkene, næringsparkene, høyhusene<br />
og de andre utrivelighetene som eiendomsbransjen satser<br />
på representerer på sin måte også kontrast og en modernistisk<br />
kritikk av den klassiske europeiske byen.<br />
Estetiserende arkitekter og grådige utbyggere møtes i et ønske<br />
om å bryte med de historiske og erfaringsbaserte prinsippene<br />
for en velfungerende, inkluderende by. Kontrastene og overgrepet<br />
innebærer at de begge får sin tilfredstillese, i en symbiose<br />
som er i ferd med å skape galopperende urban ørkenspredning<br />
landet rundt. Den ene vakre trebyen etter den andre får<br />
betongblokker klint inntil eller over seg, med begeistrede tilrop<br />
fra kultursjefer og kommunearkitekter.<br />
Den gode nyheten er at befolkningen mange steder ikke lenger<br />
finner seg i dette. På 70-tallet ble den planlagte rivingen av<br />
omtrent alle <strong>Oslo</strong>s gamle bydeler stanset av et folkelig og tverrpolitisk<br />
engasjement. Bevaringstilhengerne har i hovedsak vunnet<br />
kampen for å redde det som er igjen av gode tradisjonelle<br />
urbane kvaliteter og vakre eldre hus. Nå står kampen om de<br />
nye byområdene. Det entydige budskapet fra beboere og lokale<br />
aktivister verden rundt er at man ikke finner seg i en stedsutvikling<br />
som man ikke får være med å styre, og som resulterer i<br />
utrivelige steder. Folk ønsker at den klassiske byens kvaliterer<br />
igjen skal prege byggevirksomheten. Hvorfor finne seg i at omtrent<br />
alle gamle bydeler er vakrere og mer innbydende enn de<br />
fleste forsøk signert modernistiske arkitekter og byplanleggere<br />
i allianse med spekulanter? For arkitektetablissementet representerer<br />
dette en truende kontrarevolusjon. De anser modernismen<br />
som en vellykket revolusjon som må forsavares med<br />
alle midler mot bakstreverkse nostalgikere og utakknemlige<br />
kitch-tilhengere. Med seg har de mange kulturjournalister som<br />
er livredde for ikke må være «moderne» nok.<br />
Kampen om byenes fremtid går på to plan: Et krav om at lokalmiljøet<br />
skal være med i planprosessene med reell innflytelse<br />
og vetorett mot overgrep, og et krav om at byutvikling igjen må<br />
bli basert på bruk av erfaringer med hva som faktisk fungerer.<br />
Byplanlegging er ikke en kunstform der det bør være fritt frem<br />
for eksperimenter. Byforming er å forene stedets ånd med innsikt<br />
i hva som fungerer for enkeltmennesker og for samspillet<br />
mellom dem i en tett urban struktur.<br />
Plansmia i Hollenderkvartalet i Gamle <strong>Oslo</strong> i juni synliggjorde<br />
disse to sidene av den nye kollektive bevegelsen for en human<br />
byutvkling. Beboerne krevde å få et ord med i laget, og arrangerte<br />
sin egen plansmie for å skape den nødvendige ramme<br />
rundt den kollektive kreativiteten og kvalitetssikringen. En plansmie<br />
er en ukelang prosess der alle aktører sammen utvikler<br />
en plan som har maksimal tilslutning. Beboere i bydelen var<br />
provosert av alliansen mellom den kommunale Eiendoms- og<br />
byutviklingsetaten og private utbyggere, herunder Pecunia AS,<br />
som nettopp har belemret bydel gamle <strong>Oslo</strong> med den skrekkelige<br />
ansamlingen av drabantbyblokker ved Grønland. Beboernes<br />
samstemmige krav var mer bevaring, og dessuten nybygg<br />
som føyer seg inn i en helhet skapt av god gammel byplanlegging<br />
og gode gamle hus.<br />
Samtidig har beboere avdekket intrigene som foregår mellom<br />
de private og kommunale aktørene for å knekke befolkningens<br />
motstand. Etaten og utbyggerne har holdt møte der de planla<br />
en strategi for å motarbeide den deltakende, offentlige prosessen.<br />
Etaten opptrer som det motsatte av en forvalter av fellesskapets<br />
interesser og verdier, De er blitt kvasi-kapitalister, og<br />
bruker sin kommunale status til å motarbeide lokaldemokratiet.<br />
I rapporten fra Plansmia har beboerne i samarbeid med en fagkritisk<br />
arkitekt formulert sine forslag til en bærekraftig utvikling<br />
av sitt kvartal. Ikke som en privatisert enklave, men som en<br />
integrert del av bydelen, og med åpning for at også andre skal<br />
kunne nyte de grønne og blå kvalitetene de foreslår innimellom<br />
gamle og nye bygg som er respektfullt tilpasset hverandre.<br />
Projektet Omgivelser.no skal spre slike erfaringer til beboergrupper<br />
landet rundt.<br />
Rapporten fra plansmia i<br />
hollenderkvartalet<br />
Utdrag<br />
I tillegg til beboere og konsulenter har plansmia<br />
også fått innspill fra landskapsarkitekter, <strong>Oslo</strong><br />
Elveforum, prosjektet Omgivelser.no og andre<br />
som arbeider aktivt med stedsutvikling. Det har vært<br />
arrangert møter med Eiendoms- og byfornyelsesetaten (EBY),<br />
Byantikvaren og flere eiere av seksjoner i kvartalet. Basert på<br />
s . 15<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
diskusjonene blant beboerne har arkitekt Arne Sødal utarbeidet<br />
skisseforslag i flere varianter til en helhetlig byplanløsning for<br />
kvartalet. På avslutningsmøtet torsdag 19.6. kunne han fremlegge<br />
illustrasjoner som er basert på enstemmighet i styringsgruppen<br />
og med tilslutning også fra de øvrige deltakerne. Plansmia<br />
har vært begrenset i sitt omfang, men det har lykkes å<br />
komme frem til et helhetlig forslag som har bred tilslutning og<br />
som kan danne grunnlag for et tredje reguleringsforslag, i tillegg<br />
til forslagene fra EBY og Byantikvaren.<br />
Plansmias forslag vil ta utgangspunkt i Byantikvarens reguleringsforslag,<br />
med bevaring av eksisterende bebyggelse og moderat<br />
nybygging, men med ytterligere reduserte høyder og forsterket<br />
miljøprofil. EBYs forslag avvises som ødeleggende for<br />
bo- og stedskvaliteter både i kvartalet og naboområder. EBYs<br />
forslag bærer preg av å prioritere utbyggerinteresser fremfor<br />
bomiljøet.<br />
Bekken gjennom kvartalet<br />
Det foreslås å føre Hovinbekken gjennom kvartalet fra Klosterenga<br />
til krysset Schweigaards gate / Hollendergaten, som<br />
vist på Sødals illustrasjon. Det foreslås å anlegge offentlig<br />
gangvei og friområde langs bekken.<br />
Beboerne legger vekt på å kunne tilby bydelen som helhet et<br />
miljøgode i form av en åpen blå-grønn akse, kombinert med<br />
vern og styrking av bokvalitetene for beboerne i kvartalet.<br />
Fra Hollendergt<br />
Fra Grønlandsleiret<br />
Plansmiens forslag // Fra Plansmiens rapport<br />
Fra Hollendergt.<br />
Fra Schweigaardsgt<br />
Fra Grønlandsleiret<br />
<strong>Oslo</strong> kommunes plan for området // Fra Plansmiens rapport<br />
Fra Hollendergt.<br />
Fra Grønlandsleiret<br />
Byantikvarens forslag // Fra Plansmiens rapport<br />
Midt i kvartalet utvides bekken til en dam, med en gressbakke<br />
for opphold og rekreasjon. Eksisterende urtehage integreres i<br />
anlegget. I stedet for rasering av grøntområdet gjennom bygging<br />
av et underjordisk parkeringsanlegg, legges det opp til bevaring<br />
av mest mulig av det allerede opparbeidede grøntanlegget.<br />
Alle eksisterende bjerketrær bevares. Fellesarealet i midten<br />
av kvartalet blir offentlig tilgjengelig, mens gårdsrom som naturlig<br />
hører til bygningene vil bli private fellesarealer.<br />
<strong>Oslo</strong>s byøkologiske program, vedtatt av Bystyret, har en målsetting<br />
om at byens elver skal åpnes og gjøres offentlig tilgjengelig<br />
der det er mulig. Dette er mulig i Hollenderkvartalet.<br />
Vann- og avløpsetaten og friluftsetaten arbeider allerede med<br />
konkrete planer for å åpne deler av Hovinbekken. Vann- og avløpsetaten<br />
ved Terje Nordeide uttaler at de ser positivt på initiativ<br />
for også å åpne bekken videre i retning sjøen og Akerselva.<br />
Utviklingen av kvartalet organiseres som et byøkologisk pilotprosjekt,<br />
med navnet Nonneseter Klosterhage. Det tas sikte på<br />
samarbeid med andre tilsvarende prosjekter i <strong>Oslo</strong>. <strong>Oslo</strong> kommune<br />
har en satsing på byøkologi, med bl.a. planlagt opprettelse<br />
av en egen stilling viet dette initiativet, og Hollenderkvartalet<br />
ønsker å bli en aktiv deltaker i disse initiativene.<br />
Nybygg<br />
Nybygg i Grønlandsleiret 55 [og mot Schweigaards gate 50]<br />
bør bli på to etasjer med saltak som historiske referanser. De<br />
bør oppføres i tre, både i samsvar med tidligere bebyggelse<br />
på eiendommene og som et miljøvennlig byggemateriale. Nybygg<br />
forøvrig skal dimensjoneres i en skala tilsvarende kvartalets<br />
typiske tomtestørrelser og de skal i sitt uttrykk videreføre<br />
kvartalets preg av bygårder i en variert kvartalsbebyggelse. Prosjektets<br />
byøkologiske profil bør også få konsekvenser for byggemetoder<br />
og løsninger når det gjelder renovasjon og andre<br />
fellestiltak. Det kan opprettes et komplett anlegg for kildesortering<br />
og kompostering med tilgang fra alle gårdene i kvartalet.<br />
Hollenderkvarteret med Nonneseter klosterhage<br />
// Fra Plansmiens rapport<br />
www.s48.no // www.omgivelser.no<br />
Her kan du lese rapporten i sin helhet. Du finner også brevet fra<br />
Gamlebyen beboerforening til byråden for byutvikling, der de<br />
gir henne en sjanse til å forstå at tiden er inne for å sette illojale<br />
byråkrater på plass, og prioritere befolkningens behov framfor<br />
utbyggernes optimale inntjening.<br />
s . 17<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
Uten tittel // installasjon // plexiglass // Iselin Lønn 2006. // fotograf: Petrine Kjesrud<br />
En visjonær<br />
plexikunstner<br />
Av Iselin Lønn // Stiller ut på Galleri BOA 15 - 24 aug.<br />
Særlig er jeg opptatt av byer og strukturer i dem,<br />
selv om jeg ofte hefter meg ved detaljer av en<br />
struktur. Jeg påvirkes av strukturene, relaterer<br />
meg til dem og prøver å utrykke hvordan de virker<br />
på meg. Resultatet kan noen ganger virke mere definerende<br />
enn jeg liker. Jeg tenker på meg selv som en streng<br />
konseptualist; strukturen i et arbeid er nesten verket. Det er i<br />
utviklingen av strukturer jeg velger og vraker mellom mulige<br />
innfallsvinkler og utelatelser, og det er i det de for meg skapes<br />
og tvinger seg fram uventede beslutninger.<br />
Noen oppfatter arbeidene jeg hittil har laget er som veldig<br />
psykologiske, og kan se ting som ensomhetsrelaterte temaer.<br />
Uansett hvordan og hva jeg holder på med, prøver jeg å få utrykkene<br />
til å være relevante ved å bruke strenge referanser til<br />
vår samtid og samfunn.<br />
Jeg begynte som maler og utviklet et maleriprosjekt om mennesker<br />
i det urbane rom og vår tids kunstige belysning. Jeg<br />
sluttet å male da jeg trengte all tid til å skrive, hvor jeg brukte<br />
bilder mer generelt som en presisering av tekst. Det ga meg<br />
mye kunstnerisk spennvidde og kontakt med andre uttrykksmidler.<br />
I de senere år har jeg hatt stor glede av å bygge ting,<br />
av små deler som skal passe sammen og bære seg selv, måle,<br />
sage, pusse og lime...<br />
«Det er viktig for meg å lage ting til et offentlig publikum og ikke<br />
til private hjem.»<br />
s . 19<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
Uterom - mer enn<br />
mellomrom mellom<br />
boligene?<br />
Bokessay<br />
Av Gisle Harr // Stiller ut på Galleri BOA 15 - 24 aug.<br />
På taket, i gården, i parken<br />
I storbysentrene står uteområdene under et fortettingspress.<br />
Rapporten PÅ TAKET, I GÅRDEN, Gårdsrommene har en I tendens PARKEN til å bli dypere, smalere, , Kvali- mer<br />
skyggefulle – en utvikling som truer med å forverre forholdene<br />
tetskriterier for uterom for beboerne i tett og i første by rekke er barna. utarbeidet<br />
Hvor langt ned er det<br />
forsvarlig å presse arealet for å tilfredsstille bunnlinjen i<br />
utbyggernes budsjetter? Kan redusert areal kompenseres eller<br />
av Bård Isdahl på oppdrag suppleres fra på takterrasser Norsk eller i parker, Form skolegårder og andre<br />
offentlig tilgjengelige uterom? Er trafikken fremdeles en barriere<br />
Husbanken<br />
for barna? Og hvordan er forholdene for bevegelseshemmede?<br />
Denne rapporten presenterer anbefalinger til kvalitetskriterier<br />
for byboligers uterom. Planleggere og utbyggere har som<br />
oppgave å utvikle løsninger som holder mål over flere<br />
Som småbarnsfar bosatt i byen generasjoner. blir Rapportens man stadig perspektiv er vekk langsiktig minnet<br />
ved at<br />
anbefalingene vektlegger strukturerende trekk ved bebyggelsen.<br />
på hvordan bilene i nærområdet skaper trafikkhindre og dårlig<br />
luft. Imens går trygghets - politiet løs på såkalt farlige lekeapparater,<br />
etter EØS sine rigide sikkerhets krav. Dette har i sin tur<br />
ført til en standardisering av lekeplasser og barnehager.<br />
Farlige trær blir kappet ned og barnas aktivitet mer og mer<br />
detaljstyrt for å tilpasses gjeldende sikkerhetsnormer. Plener<br />
friseres og planes ut mens villnissene fjernes. I steden burde<br />
man legge til rette for bilfrie soner, sikre skoleveier, sykkelstier<br />
og ubebygde løkker hvor leken og utfoldelsen i større grad kan<br />
foregå på barnas egne premisser. Hvorfor skal storparten av<br />
disse privilegiene være forbeholdt barn i utkant- <strong>Oslo</strong>? Har ikke<br />
bilen sakte men sikkert tilranet seg større og større plass i indre<br />
by? Er det ikke en menneskerett å få vokse opp i et miljø<br />
der luften ikke er tungt forurenset av biltrafikk? På restaurantene<br />
er det blitt røykfritt. Hva med bilfritt? Hvorfor skal for eksempel<br />
matpakkekjørere og pendlere ha rett til kunne forpeste<br />
<strong>Oslo</strong> sentrum med de plasskrevende, støyende og eksos<br />
produserende bilene sine om dagen for så å vende hjem til de<br />
grønne forstedene etter arbeid?<br />
Bård Isdahl<br />
PÅ TAKET<br />
I GÅRDEN<br />
I PARKEN<br />
Kvalitetskriterier<br />
for uterom i tett by<br />
En rapport fra Norsk Form og Husbanken<br />
På taket, i gården, i parken // Kvalitetskriterier for uterom i tett by //<br />
Forfatter: Bård Isdahl // Utgiver: Norsk Form og Husbanken //<br />
Utgitt: <strong>Oslo</strong>, 2007<br />
Rapporten På taket, i gården, i parken, Kvalitetskriterier for<br />
uterom i tett by, utarbeidet av Arkitekt Bård Isdahl tar for seg<br />
24 nye boliganlegg i indre <strong>Oslo</strong> by. Her finner man en grundig<br />
gjennomgang av planløsninger for uterom og nærområder.<br />
Rapporten belyser hvordan (og om) uterommene i de utvalgte<br />
boligprosjektene er tilrettelagt for sosiale og fysiske aktiviteter,<br />
særlig med tanke på barn og barnefamilier. Boligprosjektene<br />
vurderes ut fra gjeldende kvalitetskrav for ulike aldersgrupper,<br />
inkludert beliggenhet i forhold til grøntområder og trafikkhindre.<br />
Rapporten ser på vellykkede og mindre vellykkede uteromsprosjekter<br />
og viser eksempler på alternative lekeplass og<br />
utelek-konsepter i andre land, der samarbeid med kunstnere<br />
og landskapsarkitekter har høyere prioritet.<br />
Ut fra rapporten kan man lese at storparten de 24 boligprosjektene<br />
i undersøkelsen ikke tar tilstrekkelig hensyn til barn og unges<br />
behov . Konklusjonen er klar: Nybygde boliger i indre <strong>Oslo</strong><br />
by er ikke særlig egnet for barnefamilier; det legges ikke tilrette<br />
for stabile, langvarige boforhold der barn kan vokse opp i trafikk-<br />
trygge omgivelser. Trafikkbarrierer hindrer barn å ferdes<br />
fritt mellom bolig -og grøntområder. Nedprioritering av lekeplasser,<br />
trange og skyggefulle bakgårder, vektlegging av private<br />
og halvprivate uterom som verandaer og takterrasser begrenser<br />
utfoldelses mulighetene for større barn . Selv om boligene<br />
virker aldri så fancy begrenses ofte bevegelsesfeltet for lek og<br />
sosiale møter på gateplan, Ikke minst som følge av integrerte<br />
parkeringshus. Beboere som prioriteres og foretrekkes er de<br />
ressurssterke, unge, barnløse. I innledningen kommer rapporten<br />
med skarp kritikk mot det som må kunne betegnes som en<br />
stadig mer spekulativ boligbygging i indre <strong>Oslo</strong>:<br />
Fortettingstankegangen peker i samme retning som økonomien<br />
i byggebransjen:<br />
«Tilflytting og økonomisk press på storbyene fører til høy etterspørsel<br />
etter boliger. Høy etterspørsel gir rom for et høyt<br />
prisnivå, som drar byggekostnadene opp, hvilket igjen påvirker<br />
utbyggernes krav til avkastning på tomt og andre investeringer.<br />
Utnyttelsesgrad og byggehøyder presses oppover. I<br />
sentrumsområder blir aldri nye boligprosjekters tetthet fast-<br />
satt lavere enn tettheten i det omkringliggende strøket.(...)<br />
Utformingen av mange boligprosjekter kjennetegnes av<br />
manglende samspill mellom uterom og bygningsmasse, der<br />
uterommet blir tildelt en birolle av mer pragmatiske grunner<br />
enn under funksjonalismen: Felles uterom betraktes ikke<br />
nødvendigvis som noen vesentlig del av den varen som skal<br />
selges, dermed blir det et resultat av øvrige overveielser om<br />
planløsninger, lys inn i boligene, utsikt, internt kommunikasjonssystem<br />
osv. framfor å tilhøre de premissgivende forholdene.<br />
Gårdsrommenes arealer og øvrige kvaliteter er under press.<br />
Hvor langt ned er det forsvarlig å presse arealet? Kan det reduserte<br />
arealet kompenseres eller suppleres på takterrasser<br />
eller i parker, torg og andre offentlige uterom? Denne utviklingen<br />
truer med å forverre forholdene for beboerne, i første<br />
rekke barna. På den andre siden må det formuleres andre<br />
kvalitetskrav til omgivelsene i den tette byen enn i suburbane<br />
områder.» (Problemstillinger s. 3)<br />
Spesielt er å merke seg delen om barns oppvekstmiljø, der rapporten<br />
tar for seg barnas rolle i det urbane uterommet. Med<br />
den store byggeaktiviteten og tilflytningen <strong>Oslo</strong> har for tiden,<br />
og ikke minst forhold til debatten om utviklingen byen, er dette<br />
brennbart materiale. Her sammenlignes prosjekter i <strong>Oslo</strong><br />
med liknende prosjekter i andre storbyer. Rapporten avslører at<br />
barns behov ofte må ofte vike for andre prioriteringer.<br />
I Storbymeldingen (2003) heter det:<br />
«Mange mener at drabantbyer og småhusområder i storbyenes<br />
ytterområder og nabokommuner gir bedre oppvekstmiljø<br />
for barn. Likevel bor mange barn og unge i de tette<br />
deler av byene. God bypolitikk og byplanlegging har en klar<br />
utfordring: Å legge til rette for et godt oppvekstmiljø. Dette<br />
må gjøres gjennom å kombinere intens arealutnyttelse med<br />
at de fleste boligområder i byene bør være brukbare for barnefamilier.»<br />
(uterom i tett by s. 14)<br />
s . 21<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
I avsnittet beboernes kvalitetskrav sier rapporten følgende:<br />
«Barn som leker i naturpregede omgivelser hvor det finnes<br />
store trær og steinblokker, er friskere, leker mer variert, får<br />
bedre motorikk og kan konsentrere seg bedre, sammenlignet<br />
med barn som leker i tradisjonelle lekeapparatmiljø. Det<br />
sies også at barn og voksne som bor tett i bygårder/ blokker<br />
har større behov for fellesarealer enn de som bor i småhus<br />
med egen hage. For å oppnå positive effekter må uteområdene<br />
oppfattes attraktive og kunne nås på enkel måte”<br />
(Hansen 2007a).<br />
Trafikkbarrierer, knappe og dårlig utformete uterom hemmer,<br />
i verste fall hindrer, beboernes fysiske aktivitet. Dette<br />
går særlig ut over barn. Fedme og svakheter ved den motoriske<br />
utviklingen øker i dag epidemisk. «Skal man stimulere<br />
til fysisk aktivitet, må man se på miljøet. (...) Etter matinntak<br />
og trening regnes bomiljøet som den viktigste faktoren<br />
for vektutvikling.» uttaler legen Francine R. Kaufman ved<br />
Children’s Hospital i LosAngeles som har gjort flere studier<br />
av hvordan miljøet påvirker folks helse. (...) «Folk må sikres<br />
adgang til friområder. Sykkelstier må gjøres tilgjengelige,<br />
og det må bygges fortau som gjør det mulig å gå langs veiene.<br />
Trygge nabolag er også viktige for å stimulere til aktivitet<br />
og for å unngå at barn og unge er mye innendørs» (VG<br />
31.07.2006 // Beboernes kvalitetskrav s. 12)<br />
I avsnittet uterom i tett by diskuteres blant annet utformingen<br />
og definisjonen av en lekeplass:<br />
«Det voksendefinerte funksjonsskillet mellom lekeplass og<br />
omgivelser stemmer dårlig overens med barns opplevelse og<br />
bruk av uterommene. For det første bør hele den delen av<br />
uterommet som barn har adgang til, betraktes og behandles<br />
som deres potensielle lekeområde. For det andre bør den<br />
tradisjonelle lekeplassen redefineres.<br />
Anlegg for barn kan også ha bruksmessige og estetiske kvaliteter<br />
som appellerer til andre aldersgrupper og inviterer<br />
til møter over aldersgrensene. Prinsippene som fremdeles<br />
legges til grunn for lekeutstyr i de fleste nye boliganlegg, er<br />
modne for revisjon: Monofunksjonelle lekeapparater som<br />
huske, vippedyr o.l. kan med fordel erstattes av mer skulpturelle<br />
anlegg.Hvis disse utformes flerfunksjonelt, gir de muligheter<br />
for komprimering av arealet. Det bør også være mulig<br />
å bygge inn endringsmuligheter i utstyret (f.eks. utforming<br />
med bevegelige deler?). Her ligger en utfordring for landskapsarkitekter,<br />
designere, billedkunstnere og produsenter.»<br />
(Uterom i tett by s. 20)<br />
Rapporten gir alt i alt en god innføring i tilretteleggelsen av<br />
uteområdene i nye boligområder i indre by.<br />
Den synliggjør hvordan den tidsmessige boligbyggingen er<br />
med på å legge sterke føringer i utviklingen av nærområdene,<br />
både når det gjelder infrastruktur, trafikkreguering, kontakten<br />
-og bevegelsesmønsteret innbyggerne imellom, i tillegg til kontakten<br />
ut mot gaten og områdene rundt; et varsko om at, enkelte<br />
vellykkede boligprosjekter til tross, profitt og markedsverdi<br />
ikke nødvendigvis skaper et godt nærmiljø.<br />
Varige og familievennlige boforhold i indre <strong>Oslo</strong> bidrar som vi<br />
vet til gode sosiale felleskap og variert befolkningssammensetning<br />
i sentrumsområdene.<br />
Rapporten På taket, i gården, i parken kan lastes ned fra<br />
www.norskform.no eller bestilles via Norsk Form, DogA,<br />
Hausmanns gate 16, 0182 <strong>Oslo</strong><br />
Byer uten barn<br />
Av Katharina Dale Håkonsen<br />
Dagens politikk skaper byer som ikke er egnet for<br />
barnefamilier. Det er diskriminerende, hevder<br />
forskere.<br />
Se for deg ei jente som skal krysse en trafikkert gate. Biler suser<br />
forbi, og trikken stopper ikke for fotgjengere. Jenta er på<br />
vei til skolen. Hun går den sammen veien hver dag. Fram og<br />
tilbake. Hele året. Hun er en av mange barn som vokser opp i<br />
bysentrum. I en rykende fersk rapport slår forskere fast at bybarnas<br />
oppvekstkår er dårlige.<br />
– Vi fant bare tre boligprosjekter som var rimelig gode og som<br />
fortjente en presentasjon, sier arkitekt, sosiolog og forsker<br />
Lene Schmidt ved Norsk institutt for by- og regionforskning<br />
(NIBR).<br />
Sammen med arkitekt Jon Guttu og landskapsarkitekt Anne-<br />
Karine Halvorsen Thorén har hun undersøkt kvaliteten på utearealet<br />
i 25-30 nye byboligprosjekter i Kristiansand, Stavanger,<br />
Bergen og Trondheim. På oppdrag fra Miljøverndepartementet<br />
og Husbanken skulle de trekke fram tre - fire eksempler fra<br />
hver by. Bare Bassengtomta i Trondheim, Spikerfabrikken i Stavanger<br />
og Georgernes Verft kom gjennom forskernes kritiske<br />
blikk.<br />
– Selv ikke de tre prosjektene er uproblematiske, sier Schmidt.<br />
Kriteriene for undersøkelsen var utearealets størrelse og kvalitet,<br />
sol- og dagslysforhold og brukbarhet for barn og unge<br />
samt tilknytningen til grønnstruktur.<br />
Trafikkproblemer<br />
Stort sett er de små barnas behov dekket. Men det står langt<br />
verre til med de som er vokst ut av sandkassa: – Barn i skolealders<br />
krav til bevegelse er forsømt. De krever mer areal, og det<br />
er vanskelig å dekke innenfor boligprosjektet. Det burde finnes<br />
områder i nærheten som barna kan bruke til ballspill, sykling<br />
Jess Carlsen-Kvartalet // Foto: DogA / Bård Isdahl<br />
s . 23<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
osv. og som de trygt kan bevege seg til, sier Schmidt.<br />
Det står ikke bedre til med barnas oppvekstkår i <strong>Oslo</strong> indre by.<br />
Arkitekt Bård Isdahl har på oppdrag fra Norsk Form og Husbanken<br />
studert uterommene i 24 nye boligprosjekt i <strong>Oslo</strong> og<br />
fant ofte elendige forhold for barn i skolealder. Studiet endte<br />
i rapporten På taket, i gården, i parken [HYPERLINK «http://<br />
www.norskform.no/uterom»norskform.no/uterom].<br />
– Særlig når de bygger så tett som de gjør i <strong>Oslo</strong>, er det fysisk<br />
umulig å legge godt nok til rette for barn innenfor prosjekter i<br />
sentrum, sier Isdahl som understreker at kommunen ikke har<br />
en konsekvent politikk på vegne av barna. Det er tilfeldig når<br />
det passer at barna leker i nabolaget.<br />
Isdahl er enig med Schmidt i at trafikken er hovedproblemet:<br />
– Kommunen bør se på boligområder helhetlig, sentralisere<br />
trafikken og bygge parkeringshus i utkanten, sier han.<br />
Flere byer i Europa har gjort akkurat dette.<br />
– I Wien er det bygget nye byboliger uten parkeringsplasser.<br />
De har prioritert et bilfritt miljø og god kollektivdekning. Beboerne<br />
har ikke lov til å anskaffe bil så lenge de bor der, legger<br />
Schmidt til og trekker fram et tilsvarende eksempel fra Sverige:<br />
– Den svenske Plan- och bygglagen har en bestemmelse om<br />
at der det er knapt med areal skal hensyn til arealer for lek og<br />
opphold gå foran behov for parkeringsplasser.<br />
For lite sol og plass<br />
Selv om det bygges tett i <strong>Oslo</strong> mener Bård Isdahl at kommu-<br />
Hauan<br />
nen burde håndheve tydelige krav til uteareal overfor utbyggerne.<br />
– Veiledningen til byggeforskriftene har et minstekrav til lekea-<br />
Annichen /<br />
real på 25 kvadratmeter pr. bolig. Kravet er stivbeint og kan ikke<br />
brukes i tett by. Det gis dispensasjoner til utbyggerene over en<br />
DogA<br />
lav sko, sier arkitekten og understreker at barn i skolealder ikke<br />
Foto:<br />
kan leke på takterrasser og balkonger, men på bakkenivå.<br />
//<br />
I praksis fører det til at kommunen ikke har et minstekrav de<br />
kan håndheve overfor utbyggere. Isdahl mener en må tenke<br />
Paris i<br />
mer differensiert og foreslår en ny utregning som tar utgangspunkt<br />
i leilighetens kapasitet til å romme barn. I studien undersøkte<br />
han blant annet Jess Carlsen-kvartalet. I følge hans Skulptur<br />
s . 25<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
Klatreskulptur i Bodø // Foto: Gisle Harr<br />
beregninger burde gårdsrommet vært 40 prosent større for<br />
at barn skulle trives. Tilstrekkelig sollys på utearealet er et annet<br />
krav som ingen av prosjektene overholder. Beboerne i Jess<br />
Carlsen har under halvparten av det fagfolk anbefaler. Flere av<br />
de andre prosjektene kommer enda dårligere ut.<br />
– Jeg intervjuet blant annet en pappa med to barn som bodde<br />
der. Datteren på 11 år brukte aldri bakgården og sønnen på 8<br />
lekte litt med huska. Siden det er mye trafikk i nabolaget, slapp<br />
han dem aldri utenfor alene.<br />
Ikke i tjukkeste gryta<br />
I tiende etasje på <strong>Oslo</strong> Rådhus har byråd for byutvikling, Merete<br />
Agerbak-<strong>Jensen</strong> (H), kontor med god plass og mye lys. Hun<br />
understreker at det er viktig å bygge nok nye boliger og at minstekrav<br />
til lekeareal er 25 kvadratmeter pr. barn.<br />
– Det gis dispensasjon fra dette hvis barnehagen har et fast<br />
opplegg med at noen av barna ofte er på tur, sier byråden og<br />
begrunner dispensasjonene i <strong>Oslo</strong>s knapphet på friarealer.<br />
På spørsmål om hvordan minstekravet håndheves svarer hun:<br />
– De fleste av disse sakene avgjøres jo i Plan- og bygningsetaten<br />
(PBE), og de påser at arealkravene er fulgt.<br />
I PBE svarer avdelingsleder Sigmund Omang: – Vi regulerer<br />
ikke boligprosjekter etter et minstekrav på 25 kvadratmeter pr.<br />
barn. Men vi avsetter 25 prosent av det samlete bygningsarealet<br />
til uteområder.<br />
I det store og hele mener politikeren at det tilrettelegges for at<br />
barn kan bo i <strong>Oslo</strong>, men innrømmer noen unntak: – I Bjørvika<br />
er det ikke egnet. Og heller ikke i tjukkeste gryta, midt i et veikryss<br />
i <strong>Oslo</strong>, bør nok familier bo, sier byråden, men understreker<br />
at i utbyggingen på Sørenga legger man til rette for barnefamilier.<br />
Miljøfientlig og diskriminerende<br />
Lene Schmidt i NIBR rynker på nesen når hun hører Agerbak-<br />
<strong>Jensen</strong>s svar.<br />
– Om det skal bo barn i byen er et verdispørsmål som politikerne<br />
må ta stilling til. En by uten barn, er ikke en bærekraftig<br />
by, sier forskeren og fortsetter: – Ofte er det en konflikt mellom<br />
bilen og barna. Hvorfor ikke prioritere de unge foran bilen?<br />
– Det er diskriminerende ikke å legge til rette for barn i byen.<br />
Og i følge norsk lov er diskriminering ikke tillatt.<br />
Det er flere enn Isdahl og Schmidt som savner bedre uteareal<br />
for barna. Flere kommuner har kontaktet Miljøverndepartementet<br />
(MD). De er oppgitte fordi de ikke klarer å lage gode<br />
nok uteareal for barn. NIBR-forskerne er på saken.<br />
– Kommunene etterlyser konkrete minimumskrav og tydelige<br />
bestemmelser som de kan bruke overfor utbyggere. På oppdrag<br />
fra MD jobber vi nå med innspill til retningslinjer for gode<br />
uteareal som kommunene kan bruke, sier Schmidt.<br />
Bård Isdahl ønsker NIBR-forskernes retningslinjer velkommen.<br />
– Barns behov er de samme om de bor i byen eller på landet,<br />
og vi kan ikke bestemme hvor det skal bo barn. Det blir barn<br />
uansett, sier Isdahl.<br />
katharina.dale.hakonsen@doga.no<br />
Faktaboks<br />
Digitalt Barnetråkk er en enkel metode for å registrere barn<br />
og unges bruk av utearealer. På en nettløsning markerer de<br />
skoleveien, hvor de oppholder seg og hvilke plasser de unngår.<br />
Informasjonen samles i et digitalt kart og skal brukes i kom-<br />
munal planlegging. HYPERLINK «http://www.norskform.no/<br />
barnetrakk»norskform.no/barnetrakk<br />
Oppvekst og omgivelser er et av Norsk Forms satsingsområder<br />
i 2008. Gjennom nettverksarbeid, kunnskapsinnhenting,<br />
workshop og konferanse vil vi løfte frem problemstillinger knyt-<br />
tet til barns fysiske oppvekstmiljø i byene. Målsettingen er å øke<br />
forståelse blant beslutningstakere og bidra til endret praksis i<br />
byutviklingen.<br />
norsform.no/oppvekst<br />
s . 27<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
Erfaringer fra lokalmiljøverksted:<br />
Befolk Haraldsgata<br />
Tekst og Foto: Gisle Harr<br />
Elevene tok for seg arkitekturen i Haraldsgata,<br />
Haugesunds viktigste handlegate. De valgte seg<br />
et hus/ kvartal herfra bygget mellom 1905 og<br />
2005. De skulle så rekonstruere dette huset / kvartalet i liten<br />
målestokk (ca 1:20 ). Elevene måtte sette seg inn i lokalhistorie,<br />
byplaner, fotografier og gamle malerier av byen. Husene<br />
skulle tilslutt plasseres i et gateløp slik at de dannet et historisk<br />
Haraldsgata fra ulike epoker. Gatestrukturen dannet i sin<br />
tur utgangspunkt for en workshop under utstillingen hvor elever<br />
fra ulike skoler i Haugaland distriktet skulle modellere små<br />
menneske figurer som siden plassert inn i modellen av Haraldsgata.<br />
Som inspirasjon til figurene fikk elevene se på bilder<br />
av mennesketyper fra ulike miljøer og epoker innenfor det siste<br />
hundreåret.<br />
Slik ble Haraldsgata etterhvert som utstillingen forløp fylt med<br />
fotgjengere av ulik karakter.<br />
Har kanskje næringslivsspekulantene rett? Vil ikke folk egentlig<br />
ha mer strømlinjeformet shopping der de bor, lett tilgjengelig<br />
med bil, beskyttet for vær og vind? Er maset om bevaring av<br />
gamle bysentra og historiske steder ren nostalgi? Den siste tiden<br />
har det skjedd ting. I Haugesund gir nye smånæringer nytt<br />
liv til de gamle fraflyttede handelskvartalene: kunstgallerier,<br />
verksteder, flere asiatiske grønsaksbutikker og kaffebarer med<br />
intimkonsertscene og økologisk mat. Hvis et kjøpesenter kan<br />
sammenlignes med et drivhus så trives ikke underskogen av<br />
ville vekstene der inne. I den overvåkede, ugressfrie sonen.<br />
s . 29<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
The Model - Palle Nielsen’s<br />
Model for a Qualitative Society<br />
Av Rachel Dagnall<br />
The Model was a fantastic «adventure-playground»,<br />
built by Palle Nielsen in the Moderna<br />
Museum, Stockholm, 1968. This functional installation<br />
made space for kid’s activity within the Art<br />
Institution – and within adult consciousness, as<br />
the exhibition’s Manifesto calls for ‘Children’s<br />
Power’ within town planning.<br />
My interest in the project now, is more about the influence of<br />
an Artist working on the periphery of the Art community with a<br />
socially engaged practice, being engaged within the Museum<br />
to make a functional structure: Functional for play and as an<br />
illustrative vehicle, communicating the needs and visions of<br />
children, in the city, within the museum «There is no exhibition,<br />
It is only an exhibition because the kids are playing in a Museum»<br />
(Arbetsgruppen)<br />
It was dangerous and developed organically. It broke the<br />
moulds of the child-parent relationship, opening the possibility<br />
for a «child inspired» structure. Nielsen played with that dichotomy<br />
present in urban development: the real/ present versus<br />
the ideal/absent. He approached a utopia of alternative living.<br />
The Model cried for a dramatic change in consciousness and<br />
town planning. After The Model the artist dropped out of the<br />
Art World. (He had always been critical to the «museum», calling<br />
himself «the Working Group»). But he continued to make<br />
playgrounds in the «slums» of Copenhagen.<br />
Byggelekeplass // Foto: DogA / Annichen Hauan<br />
Nielsen’s Model is a natural inspiration for this exhibition<br />
/ publication: What kind of town do we want? One of the<br />
main issues is the temporality of the event – a few days with<br />
workshops and activities, no resilient stunts, which re-occur<br />
relentlessly and spontaneously in the city streets. We build visions<br />
of a better place, and find functions for existing places<br />
as a stunt. We hope to highlight these issues around urban<br />
development: cities without kids, monotone culture, corporate<br />
architecture, institutional & consumerist museum culture…<br />
whilst we know we are a part of it, and there is now getting<br />
around it.<br />
Rachel Dagnall, <strong>Oslo</strong>, 40 years later.<br />
Credits<br />
Palle Nielsen: Modellen: .En model för ett kvalitativt samhälle<br />
Moderna Museet 1968 Bonniers tr. Stockholm<br />
Lars Bang Larsen: True Rulers of Their Own Realm: Political<br />
Subjectivation in Palle Nielsen’s The Model, Afterall Autumn/<br />
Winter 2007<br />
Groundation // <strong>Oslo</strong> 2004 // Rachel Dagnall // Foto: Tom Hansen<br />
s . 31<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
Byromsvisjoner<br />
Av Gisle Harr<br />
Byromsvisjon 1 // Galleri Lyskassa er et lysende og mobilt galleri for samtidskunst i det offentlige rom. Rammen rundt prosjektet er en tradisjonell<br />
lyskasse, ofte brukt som skilt utenfor butikker. Galleriet blir drevet av og kuratert av kunstgruppen OverlevelsesStrategene.<br />
Gisle Harr er invitert med sine byromsvisjoner til utstillingen og Hotspot-arrangementet «Byvisjoner».<br />
Haugen / Zohar<br />
Architects<br />
Stiller ut på Galleri BOA 15 - 24 aug.<br />
Haugen/Zohar Architects are an <strong>Oslo</strong> based<br />
practice established in 2004, by architect and<br />
artist Marit Justine Haugen and architect Dan<br />
Zohar. They have a practice which crosses the boundaries<br />
of landscape architecture and art / sculpture. They are occupied<br />
with the historical and establishing links between that and<br />
the present, as well as culture and memory, people and their<br />
surroundings. They describe themselves as political agents,<br />
concerned with the urgent global issues of our international<br />
contemporary society creating dynamic visions for our conflict<br />
ridden daily life. An example of one of their projects is the suggestion<br />
to build climbing wall and a squash court on both sides<br />
of the israeli/ palestinian separation barrier.<br />
Illustration // the architects<br />
Their approach is both local and international. Dealing with<br />
local conflicts, stories and issues and placing them within a<br />
typically architectonic international context. The duality within<br />
there practice is interesting as it exemplifies the main contrast<br />
within the world of utopian visions, the architectural, tied up<br />
to money and finance and inevitably modified through «realizability»,<br />
and the artistic vision, a predominantly low budget<br />
provocative sketch, hinting at some kind of new direction or<br />
undercurrent within society. Architects build our reality, artists<br />
furnish it with visions for improvement.<br />
s . 33<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
yutviking<br />
Som<br />
onoultur<br />
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------<br />
---------------------------------------------------------------------------------<br />
Den Kulinariske<br />
Byen<br />
Del 2<br />
........................................<br />
Parallelle<br />
Økonomier<br />
......................................<br />
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------...............................................................-----------<br />
The<br />
Flip<br />
Out<br />
----------------------------------------------------------<br />
Brakkebygrenda<br />
1999-<br />
2008<br />
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------<br />
Basar<br />
I<br />
Bur<br />
---------------------------------------<br />
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------..<br />
Noen Der<br />
Oppe<br />
-----------------------------------------------------------<br />
Atelierak<br />
sjonen - A<br />
Kuns<br />
Rom,
Basar i bur<br />
Det er ikke Olav Thon som har gjort<br />
Grønland inkluderende.<br />
Av Åse Brandvold // Foto: Gisle Harr<br />
Det er med blandede følelser jeg går inn den buede<br />
inngangen til kjøpesenteret Grønland basar<br />
et par dager etter at det ble åpnet av arbeids- og<br />
inkluderingsminister Bjarne Håkon Hanssen.<br />
For snart fire år siden sto jeg her og arrangerte underskriftskampanje<br />
på veggen mot riving av det unike 300 år gamle<br />
kvartalet. Nå er kvartalet revet og navnetrekkene fra Grønlands<br />
befolkning er erstattet med logoene til Peppes Pizza og butikkjedene<br />
Tanum og Indiska. Hallo? Finnes det sjel her? Spør jeg<br />
under hvelvingene. Jeg har gått under slike hvelvinger før i London,<br />
Paris og Nairobi. Men da har det vært tett-i-tett med markedsboder<br />
i labyrint på gulvet. Praten og prutinga har steget<br />
i en kakofoni opp til duene som har flakset der øverst under<br />
hvelvingen. Her er det stille.<br />
«Som arbeids- oginkluderingsminister er det med glede jeg ser at<br />
det skapes arbeidsplasser og en inkluderende møteplass,» sa Bjarne<br />
Håkon Hanssen høytidelig da han åpnet senteret. Departementets<br />
pressemelding skryter av at 60 prosent av butikkene<br />
og spisestedene i Grønland Basar drives av personer med innvandrerbakgrunn.<br />
Såpass må til for å kalle det «Norges første<br />
eksotiske kjøpesenter», slik Olav Thon gjør på sine hjemmesider.<br />
På Ali Baba restaurant er det flest folk. En etnisk norsk venninneflokk<br />
i femtiårene spiser tyrkisk mat og ler høyt. Grønland<br />
Basar er Grønland for nybegynnere, for dem som ikke tør å gå i<br />
de «ekte» innvandrersjappene. Innvandrer-simulakra ville Baudrillard<br />
kalt det. Olav Thon har bygd et stort, fint, fargerikt bur<br />
med en høy inngangsbillett. Når akkurat mange nok av bydelens<br />
eksotiske kremmere har betalt prisen og klatret inn – så<br />
må de stå der på utstilling. I flombelysning. Han så litt utilpass<br />
ut, Halal-slakteren da jeg gikk forbi han på vei ut av senteret.<br />
Han hadde ingen stol å sette seg på, ingen inngangsdør som<br />
bare var hans, som han kunne ta seg en røyk utenfor.<br />
Moussa står og røyker utenfor kafeen sin litt lenger nede i<br />
Grønlandsleiret når jeg går forbi.<br />
– Vet du hva de betaler i husleie, eller, spør han meg.<br />
– Mellom 50.000 og 70.000! Så lenge Olav Thon får pengene<br />
inn på kontoen sin, er han fornøyd, gliser Moussa. Han betaler<br />
også til Olav Thon. Hele Grønland gjør det. De har femårskontrakter<br />
og leia øker for hvert år. Det er bra for business at flere<br />
kommer til Grønland for å shoppe, men Moussa er redd husleiene<br />
bare vil fortsette å øke. Da blir det bare kjedene som får<br />
råd til å være der, slike som Peppes Pizza.<br />
Det er ikke Olav Thon som har gjort Grønland til en inkluderende<br />
møte- plass. Det har sånne som Moussa klart for lenge<br />
siden. Ingen grunn til å overlate arbeids- og inkluderingen til<br />
en gammel gjerrigknark som Thon. Hanssen burde heller holde<br />
gammel’n i øra og forhindre at han gir kjedene innpass. Så<br />
lenge det ikke finnes grenser for hvor billig va- rene kan produseres<br />
i Kina og hvor høye boligprisene kan bli, vil Grøn- land<br />
fortsette å snurre videre på for- brukskarusellen og snart står<br />
de der, både Moussa, Hassan og Ali, bakerst i køen for å få<br />
jobb på Peppes Pizza, før Hanssen rekker å si «pølse».<br />
Artikkelen har tidligere stått på trykk i avisen Klassekampen, lørdag<br />
25. februar 2006<br />
s . 37<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
Fra Mithas, The Sweet House // Foto: Anita Hillestad<br />
Den kulinariske byen<br />
Entreprenørskap blant etniske minoriteter i <strong>Oslo</strong><br />
Av Anne Krogstad<br />
Hvem husker fransk-algireren Ben Joseph? I 1963<br />
etablerte han den første «etniske» restauranten i<br />
<strong>Oslo</strong>, iført stråhatt, bart og tversoversløyfe, og<br />
med Wenche Foss som aller første gjest. For offentlige<br />
myndigheter ble denne kreative individualisten til hodebry:<br />
«Det er ulovlig å skrive restaurant på dørskiltet uten å ha restaurantløyve,<br />
stearinlys i tomme vinflasker er brannfarlig, Irish Coffee<br />
er brennevin, ikke dessert, og Bloody Mary er ikke tomatsuppe med<br />
vodka», skrev Aftenposten (08.05.98). Ben Josephs kulinariske<br />
innovasjoner var ispedd rettssaker, avisoverskrifter og konkurser.<br />
Men han sto for noe helt nytt. Han var en entreprenør.<br />
I dag, flere tiår senere, er omtrent en tredjedel av alle matforretninger<br />
i <strong>Oslo</strong> eid av entreprenører med etnisk minoritetsbakgrunn<br />
(Orderud 2001). En forbausende stillferdig og lite<br />
omtalt omveltning har foregått. Mange nordmenn har revolusjonert<br />
sine spisevaner og viser anerkjennelse og nysgjerrighet<br />
overfor det nye. Dette har skjedd i et land der det for få<br />
år siden var vanlig å betrakte paprika som en vovet grønnsak.<br />
Entreprenører med etnisk minoritetsbakgrunn har åpnet nordmenns<br />
sanser. De har erobret syn, lukt, gane og mage, og det<br />
i den grad at nordmenn tør å putte det «fremmede» i munnen.<br />
Det er altså matsektoren – og kokkene – som har utfordret Rudyard<br />
Kiplings ofte siterte uttrykk «East is east, and west is west,<br />
and never the twain shall meet».<br />
En undersøkelse av 110 innvandrerdrevne foretak i matbransjen<br />
har – foruten å ha gitt meg et par kilo ekstra – avdekket en<br />
liten flik av dette mangfoldet (Krogstad 2006): I en hovedstad<br />
som betegnes som «en eneste stor kjøttkakefri sone», lovpriser<br />
en nordmann «Larsen Restaurant» for sin helnorske mat – iro-<br />
nisk nok tilbudt av stedets marokkanske eier. En kvinne med<br />
pakistansk bakgrunn trosser tradisjoner ved å etablere mat-<br />
og vinhus. En mann med vietnamesisk bakgrunn har gått på<br />
norsk smilekurs og fremhever det som alfa og omega i driften<br />
av egen dagligvareforretning. En etnisk norsk kvinne i sari driver<br />
vegetarrestauranten «Krishnas cuisine». En mannlig restauranteier<br />
med pakistansk bakgrunn tilbyr pasta som, ifølge reklameskiltet<br />
utenfor restauranten, får italienere til a himle med<br />
øynene av begeistring. En libanesisk restaurant tilbyr eksotisk<br />
mat og magedanserinner fra Hamarøy. I et futuristisk inspirert<br />
lokale får man servert pakistansk-meksikansk mat av en ung<br />
mann med en pakistansk far som elsker fiskeboller i hvit saus<br />
uten ekstra kryddertilsetning.<br />
Et hovedspørsmål i undersøkelsen har vært hvordan eiere med<br />
etnisk minoritetsbakgrunn – gjennom konkurranse, samarbeid<br />
og aktiv bruk av ulike nettverksressurser – driver sin forretning,<br />
hvordan de opererer i ulike typer markeder, og hva deres ulike<br />
tilpasninger til disse markedene betyr for en bredere innlemmelse<br />
i samfunnet. Den sterkeste konkurransen kommer fra<br />
andre etnisk minoritetsdrevne forretninger. Nesten halvparten<br />
av eierne hevder at disse tar flest kunder fra dem. Familien og<br />
det etniske nettverket har stor betydning når det gjelder oppstartkapital,<br />
daglig drift og tilgang på lokaler. Men samarbeidet<br />
mellom eiere foregår i like stor grad på tvers av som innen<br />
etniske minoritetsgrupper. Eierne har lange dager og lite ferie.<br />
Hypotesen om at personer med etnisk minoritetsbakgrunn<br />
starter egne forretninger på grunn av arbeidsledighet får en<br />
viss støtte. De fleste eierne fremhever imidlertid positive motiver<br />
for selvetableringen, der ønsket om selvstendighet topper<br />
listen. Undersøkelsen viser videre at en ny kulinarisk by vokser<br />
s . 39<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
frem. Eiere med pakistansk bakgrunn har først og fremst etablert<br />
seg i restaurant-, gatekjøkken- og dagligvarebransjen –<br />
med sterk lokal konsentrasjon på Grünerløkka, Sofienberg og<br />
i Gamle <strong>Oslo</strong>. Eiere med tyrkisk bakgrunn dominerer frukt- og<br />
grønnsaksbransjen. De holder til på Sagene, Torshov, Sofienberg<br />
og Grünerløkka, men enkelte har også etablert seg i andre<br />
deler av byen. Eiere med vietnamesisk bakgrunn opererer i flere<br />
bransjer og på mange kanter av byen.<br />
Med et muligens svulstig, men også dekkende uttrykk, kan<br />
man si at etniske minoriteter har bidratt til en globalisering av<br />
nordmenns smak, en globalisering som for en gangs skyld ikke<br />
dreier seg om amerikanisering. Selvsagt har de ikke vært alene<br />
om å ekspandere nordmenns smaksvaner. Og selvsagt kan<br />
man ikke slå en strek over alle problematiske trekk ved enkelte<br />
av disse foretaksmiljøene ved hjelp av en enkel mangfoldsretorikk.<br />
Men: I tillegg til å kile smaksløkene til en befolkning som<br />
historisk har vært lite eksponert for folk fra andre deler av verden<br />
i sitt eget land, har entreprenørene introdusert nordmenn<br />
for opplevelser, skikker og kulinariske trender som vi ellers<br />
bare ville ha nytt godt av gjennom egne reiser. På behendig,<br />
stedig og stillferdig vis har de erobret nordmenns sanser.<br />
Og integrasjonen har foregått via smaksløkene.<br />
Hvordan har så denne bemerkelsesverdige integrasjonen kommet<br />
i stand? Jo, den har kommet i stand gjennom forbruk, et<br />
forbruk basert på kommersielt bytte på ulike markeder. Hvert<br />
marked har resultert i et forbruk som har vært relativt lystpreget,<br />
lite risikabelt og for mange – spennende. Riktignok innebærer<br />
forbruket en minimal forpliktelse rent kontaktmessig.<br />
Kanskje kan man også påstå at kontakten er svært overflatisk.<br />
Men muligens er det her hemmeligheten bak den stillferdige<br />
revolusjonen ligger. Den gradvise utviklingen mot nye kundegrupper<br />
og nye markeder baserer seg på frivillig og fredelig<br />
samhandling, samhandling omkring mat og matopplevelser.<br />
Dette kulinariske tilbudet har lite eller ingenting med myndighetenes<br />
planleggingsapparat og tiltakspakker å gjøre. Det har<br />
sprengt seg frem, ofte på tross av byråkratiske hindre og plan-<br />
lagt eiendomsutvikling. I motsetning til mange andre arenaer<br />
og møteplasser har ikke maten fremprovosert de store motreaksjonene.<br />
Selvsagt ligger det et konservativt element i maten,<br />
den er viktig for identitet og tilhørighet, og det skal man aldri<br />
undervurdere. Men den har også et radikalt element, et element<br />
av åpenhet og innovasjon som kan øke repertoaret for individuell<br />
og kollektiv utfoldelse.<br />
Uten å idyllisere viser undersøkelsen at mange med etnisk minoritetsbakgrunn<br />
har skaffet seg et meningsfullt liv gjennom<br />
sin selvstendige næringsvirksomhet, og at de gjennom dette<br />
har fått et feste i det norske arbeidslivet. I tråd med dette er<br />
påstanden at deres forretninger utgjør en av de aller viktigste<br />
arenaene for fredelig samhandling mellom personer med minoritets-<br />
og majoritetsbakgrunn og mellom personer med ulik<br />
– og lik – minoritetsbakgrunn. Jeg vil i tråd med dette påstå at<br />
maten, på underfundig vis, er et av de mest integrasjons- og<br />
samhandlingsfremmende feltene vi har. Det å putte det fremmede<br />
i munnen signaliserer tillit og åpenhet. Og det er faktisk<br />
ikke trivielt. Kulinariske markedsplasser kan kanskje påstås å<br />
være et svakt fundament for gjensidig forståelse, men de er likevel<br />
møteplasser. Som Donna R. Gabaccia (1998: 231) hevder<br />
i boka We are what we eat, er disse små møteplassene bedre<br />
enn ingenting: «Dersom maten smaker godt, gir oss nytelse og<br />
knytter oss sammen med naboene våre – selv om det bare er kommersielt<br />
eller følelsesmessig – hvorfor ikke omfavne de båndene og<br />
de multietniske identitetene den skaper»?<br />
Litteratur<br />
Gabaccia, Donna R. (1998), We are what we eat. Ethnic food<br />
and the making of Americans. Cambridge, London: Harvard<br />
University Press.<br />
Krogstad, Anne (2006), En stillferdig omveltning i matveien.<br />
Kulinarisk entreprenørskap blant etniske minoriteter. <strong>Oslo</strong>:<br />
Abstrakt forlag.<br />
Orderud, Geir I. (2001), Innvandring og selvsysselsetting. NIBR<br />
Prosjektrapport 15.<br />
Atelieraksjonen - AA<br />
Av Elisabeth Medbøe // Stiller ut på Galleri BOA 15 - 24 aug.<br />
Atelieraksjonen i <strong>Oslo</strong> arbeider for at kunstnere<br />
skal oppnå bedrede produksjonsvilkår, i form<br />
av flere rimelige atelierlokaler og verkstedsmuligheter.<br />
I tillegg har aksjonen som mål å få<br />
etablert et kompetansesenter for billedkunst,<br />
som vil utvikle muligheter og tjenester, og<br />
vil innebær bredere bruk av billedkunstnernes<br />
kompetanse.<br />
Den økonomiske situasjonen er generelt vanskelig for kunstnere,<br />
det ble sist dokumentert med Levekårsundersøkelsen som<br />
ble offentliggjort 1. juli 2008. Billedkunstnerne er blant gruppene<br />
med lavest inntekt. Svært mange er dobbeltarbeidende med<br />
ikke-kunstrelatert lønnet arbeid i tillegg til sitt kunstneriske virke.<br />
Høye atelierleier bidrar til en ond sirkel hvor billedkunstnere<br />
må jobbe enda mer med det ikke- kunstrelaterte arbeidet for<br />
å kunne dekke produksjonsutgifter og atelierleie. Dette medfører<br />
i sin tur til mindre tid til kunstnerisk arbeid på atelieret.<br />
Ateliersituasjonen for kunstnere i <strong>Oslo</strong><br />
Det er stort behov for sentralt plasserte arbeidsfasiliteter og lokaler<br />
i <strong>Oslo</strong>. Kunstnere i bl.a. Bergen, Trondheim og Stavanger<br />
har de siste årene fått etablert flere nye atelier- og fellesverksteder<br />
med kommunale støtteordninger, mens tilsvarende ny- etableringer<br />
i <strong>Oslo</strong> er sterkt underrepresentert. Dette til tross for<br />
at ca. 40% av yrkesaktive billedkunstnere er bosatt i <strong>Oslo</strong>-regionen.<br />
Arbeidet til Kulturetaten, <strong>Oslo</strong> kommune med å tildele<br />
eksisterende atelierer har i tillegg stoppet opp de siste årene i<br />
påvente av nytt regelverk. Det står nå ca. 20 ledige kommunale<br />
atelierer i byen. Atelieraksjonen utførte i 2005 en spørreundersøkelse<br />
blant medlemmene i kunstnerorganisasjonene. Svarene<br />
gir et representativt bilde på arbeidsforholdene for yrkesaktive<br />
billedkunstnere i <strong>Oslo</strong>. Undersøkelsen stilte spørsmål om<br />
ateliertilgang, prisnivå, om leieavtaler og behov for fellesverk-<br />
steder, produksjonsutstyr og kursvirksomhet. Undersøkelsen<br />
viste at leieavtaler skiftes hyppig med påfølgende flytting samt<br />
at behovet for tilgang til produksjonsutstyr ikke var dekket. Situasjonen<br />
er ikke endret siden 2005. Vi estimerer at ca. 100 billedkunstnerne<br />
til en hver tid er på jakt etter nye atelierer.<br />
Årsaker til dagens ateliersituasjon<br />
Det går frem av undersøkelsen at skiftende, kortsiktige leieavtaler<br />
med private eiere er mest vanlig. Mange av de spurte nevner<br />
dette som en grunn til at arbeidssituasjonen oppleves som<br />
ustabil og at prosjektgjennomføring blir unødvendig vanskelig.<br />
I etableringsfasen er det spesielt vanskelig finne realistiske leieforhold<br />
når markedet styrer prisnivået.<br />
<strong>Oslo</strong> har ikke et eget kunstnersenter i motsetning til de fleste<br />
andre fylker, og det er derfor flere behov som ikke blir ivaretatt<br />
for kunstnerne. <strong>Oslo</strong> har som landets hovedstad mange gallerier<br />
og visningsmuligheter, men ikke all kunst og kunstnerisk<br />
aktivitet passer inn i denne rammen. Kunstnerne har behov for<br />
at det utvikles og utnyttes kunstkompetanse på flere arenaer i<br />
samfunnet, samt å ha et senter for diskusjon, informasjon og<br />
kompetanseheving. Atelieraksjonen er fortløpende engasjert<br />
med informasjon, aktualisering og diskusjon knyttet til atelierforhold<br />
og et kompetansesenter for billedkunstnere i <strong>Oslo</strong>.<br />
Atelieraksjonen drives av Billedkunstnerne i <strong>Oslo</strong> og Akershus<br />
(BOA), samt de landsdekkende kunstnerorganisasjonene Unge<br />
Kunstneres Samfund (UKS), Landsforeningen Norske Malere<br />
(LNM), Norsk Billedhoggerforening (NBF), Norske Tekstilkunstnere<br />
(NTK), Tegnerforbundet (TF) og Norske Grafikere<br />
(NG) og med støtte fra Norske Billedkunstnere (NBK)<br />
post@atelieraksjonen.no // www.atelieraksjonen.no<br />
s . 41<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
The Flip out<br />
Tekst og foto: Flip out-gruppen // Stiller ut på Galleri BOA/IKM 7 aug. - 7 sep.<br />
Den har hengsler og 2 hjul og et vindu. Den folder<br />
seg ut som en åpen scene, klappes sammen og<br />
skaper et visningsrom, samt et naturlig møtepunkt.<br />
Ideen til «The Flip out» er å skape et alternativt visningsrom<br />
for kunstnere. Gi kunstere en mulighet til å frigjøre<br />
seg fra kontrollen til galleriene og stille ut selv, hvor som helst<br />
når som helst og for hvem som helst.<br />
«The Flip out» presenteres av fire arkitekt studenter som har<br />
holdt fokus på menneskelig design hvor ideen er at subjektet<br />
går hånd i hånd med objektet. Vi mener dette kan oppfylles når<br />
et rom kan forme seg etter menneskenes behov og samtidig<br />
beholde sin identitet. I dette tilfelle; skape ulike møtepunkter<br />
mellom ukjente.<br />
Hovedfokusen har også vært å lage en løsning som er enkel<br />
med lavt budsjett og fleksibel. Både enkel å bygge men også<br />
enkel å bruke og å flytte. Sammenklappet består visningsrommet<br />
av en kube på 8 kubikkmeter, plassert oppå en liten og<br />
sjarmerende tilhenger, den typen du kan låne av onkelen din<br />
på ubestemt tid. Så kan man brette ut to av veggene og lage<br />
en rampe opp og ned til rommet, eller feste et par ekstra plater<br />
i enden av rampen for å få utvidet veggplass. Kanskje vil også<br />
barna se på boksen som en forundrings boks, skli på rampene<br />
eller bruke veggene for å stille ut sin kunst. Det er brukt et veldig<br />
lett tilgjengelig hengselsystem for å feste veggene til hverandre<br />
og de kan brettes i 180 grader. Materialene vi har brukt<br />
er hentet fra gjenvinningen og de bærer med seg egne historier,<br />
både fra ytterkledningene til gamle vestlandske trehus og<br />
rustne industrielle materialer.<br />
En kunstner kan bruke denne vognen og stille ut sin kunst uten<br />
å tenke på høye kostnader forbundet med utstillingen. Tanken<br />
er å lage et mobilt galleri som kan brettes ut og åpnes slik at<br />
det er fleksibelt i forhold til kunstnerens behov. Vi vil vise at det<br />
er mulig, med få midler og lite byggeerfaring, å lage sitt eget<br />
spesialdesignede mobile visningrom.<br />
Ved å trekke kunsten ut av galleriene, stiller man også ut til alle<br />
mennesker, ikke bare de som velger å gå på gallerier. Kunstneren<br />
vil kunne skape en opplevelse for de som tar hverdagslivet<br />
for gitt og samtidig gi barn med forskjellig bakgrunn, mulighet<br />
og rom til å treffes og dele sine erfaringer.<br />
Dette er en mobil immigrant i et hvilket som helst landskap.<br />
Vi kaller den «The Flip out».<br />
The Flip out er både galleriet og gruppen med fire arkitektstudenter<br />
i Bergen.<br />
s . 43<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
NOEN DER OPPE<br />
Av Stein Holte<br />
Noen trengte visst kåken min<br />
Spadde meg ut med ei gravemaskin<br />
Slang meg i maia med håndjern på ryggen<br />
Tusener i bot og en saftig på tygga<br />
Noen ville vist rive meg ned<br />
Slang meg i buret for null komma tre<br />
Plastikkhansker i ei ventecelle<br />
To fingre i raua. Faen heller<br />
Noen der oppe<br />
liker å le av meg<br />
Noen der oppe<br />
driter visst ned på meg<br />
Noen der oppe<br />
har lagt meg for hat<br />
Noen der oppe<br />
skal tas!<br />
Noen solgte vist livet mitt<br />
Sendte regning til meg. Gav meg ingen kreditt<br />
Nå tar jeg gisler på sosialkontoret<br />
Full amnesti eller penga på bordet<br />
Noen der oppe<br />
Vi er her nede<br />
Noen der oppe<br />
Vi er her nede<br />
Noen der oppe<br />
Vi er her nede<br />
Noen der oppe<br />
Vi er her nede<br />
Lyst på fler utgaver av Kontur?<br />
Kontur 13, 2007<br />
«Minoritet og nasjon»<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
Kontur 7/ 8, 2003<br />
«Arkitektur»<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
KonturTidsskrift<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
Bøker fra KonturMedia<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
KonturDebatt<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
www.kontur.tv<br />
<br />
<br />
s . 45<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
A Female’s Life In Vardåsen<br />
Camp, Norway<br />
Av Mirgise Hundessa Gemada // Stiller ut på Galleri BOA 15 - 24 aug.<br />
Vardåsen is one of the permanent asylum hotels<br />
of Norway and is found near <strong>Oslo</strong>. There are<br />
around sixty people living in the camp. Of those,<br />
females are more than one third.<br />
There are around twenty females living in the camp, who have<br />
come from Somalia, Eriteria, Ethiopia, Sri lanka and Iraq. There<br />
are two females with newborn babies. The rooms are 4m x 4m<br />
in size with two beds and one refrigerator shared by two females<br />
from the same country. But a female with a baby is given a<br />
single room alone.<br />
There is only one kitchen shared by all twenty women. The kitchen<br />
has some cooking equipment, which is old and equally<br />
shared by all of the women. There are also two toilets and bathrooms<br />
for the females living on the corridor. These commonly<br />
shared rooms are cleaned by one of the women who is paid<br />
the money taken out of the monthly payment. There are also<br />
other rooms like TV and computer rooms that the women are<br />
allowed to use.<br />
The women have one contact person from reception, who is<br />
responsible for all important cases, especially contact with UDI<br />
and the government money that the women receive.<br />
The amount of money paid for each individual is 1550 kroner.<br />
Everyone in the camp is allowed to go to language school for<br />
three months and with acceptance from the government, he/<br />
she can continue at the school further. Those individuals who<br />
go to school are also paid 865 kroner for bus tickets every<br />
month.<br />
There is also one nurse for the whole camp, who helps the people<br />
by fixing them a doctor. As a result, all individuals in the<br />
camp have their own doctor which they meet when they need.<br />
Everyone has to pay for the medical service he\she gets with<br />
the exception of the first general examination which is given for<br />
free.<br />
Most females in the camp have lived there from five months<br />
to two years but this depends on personal cases. If they get acceptance<br />
or a positive answer from UDI, they are allowed to<br />
move to communal houses. The communal houses are given<br />
based on the individual choice of where to live. The communal<br />
houses are given mostly in Asker, Sandvika or <strong>Oslo</strong>.<br />
Most females who live in the camp have relatives or friends<br />
who live in <strong>Oslo</strong> and the surrounding areas. So on weekends<br />
and holidays they go for visits. The people living in the camp<br />
use bus to Asker and they take the train to go to <strong>Oslo</strong>.<br />
Despite their cultural, social, political and linguistic differences,<br />
all the women in the camp live together peacefully and in<br />
a friendly way.<br />
s . 47<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
Kunst, rom, offentlighet<br />
og reformering av<br />
fellesskapets verdier<br />
Av Tone Hansen<br />
Denne teksten skrives med en spesifikk situasjon i<br />
bakhodet. Svært mange land omdefinerer sine offentlige<br />
institusjoner, offentlige rom og fellesgoder<br />
i lys av tre ulike reform- og reklamemodeller:<br />
«Cool Britain», kulturindustri på nasjonalt<br />
plan, New Public Management (NPM) som dreier<br />
seg om reorganisering av statlige bedrifter og<br />
tjenester etter bedriftsmodeller, og Guggenheimeffekten<br />
som dreier seg om internasjonal profilering<br />
av institusjoner eller nasjonalstater i seg<br />
selv gjennom den positive effekten av kunst. [1]<br />
Dette skaper nye kunstrom, men også nye konflikter for kunstnere<br />
å forholde seg til, lokalt som internasjonalt.<br />
Det er vel ingen overdrivelse å påstå at det er svært liten forskjell<br />
på en sentrumvenstre-regjering og en sentrumhøyre-regjering<br />
når det kommer til innføringen av NPM som styrings-<br />
og organisasjonsmodell i kultursektoren. De dreier alle om på<br />
den samme reformaksen med et tungrodd statsapparat i sentrum,<br />
som ikke ser ut til å slutte å vokse. Store kulturinstitusjoner<br />
skilles ut som private stiftelser, som igjen finansierer driften<br />
gjennom øremerkede tilskudd, mens profiterbare deler av<br />
statlige forvaltningsinstitusjoner skilles ut til egne selskaper.<br />
I postkommunistiske land som Litauen får kulturen en ny rolle<br />
i nasjonal reklame på samme måte som i Norge, <strong>Oslo</strong> drøm-<br />
mer om et stormuseum. Den nye operaen i sjøkanten skal gi<br />
fart til utviklingen av havneområdet rundt <strong>Oslo</strong>. Vilnius’ ordfører<br />
Arturas Zuokas planlegger et Guggenheim-museum innen<br />
2009, som en del av 1000-årsjubileet for Vilnius og som del av<br />
søknaden om å bli europeisk kulturby. Alle drømmer om Bilbaoeffekten:<br />
effektiv som byutvikling, dysfunksjonell som utstillingsrom<br />
- fantastisk som publikumsmagnet, riktignok fullstendig<br />
programmert fra USA, men finansiert lokalt.<br />
New Public Management har vært virksomt som organiseringsgrep<br />
i 20 år. Det har vært med på å endre språket vårt,<br />
markedsføringen av kunstinstitusjonene, kommunene, offentlige<br />
bedrifter og tjenester. Der hvor et mangfold ønskes, snekres<br />
bedriftsstrategier og profiler sammen for å skape «helhetlige»<br />
uttrykk - noe som får utdanningsinstitusjonene, museene,<br />
statlige institusjoner og bedrifter til å se mer og mer ut som<br />
det samme «helhetlige» produktet. De samme mekanismene<br />
er i sving i fraflyttingstruede kommuner som i fristilte statlige<br />
bedrifter. Derfor er det ingen vesensforskjell mellom logoen<br />
Fra Hausmania // Foto: Anita Hillestad<br />
og markedsføringen til Museums Quartier i Wien og logoen<br />
til tettstedet Os utenfor Bergen, eller den statlig eide bedriften<br />
Mesta. Alle tre skal være møtesteder for innovasjon, nytenkning,<br />
utvikling. Det er de samme formene, fargene og begrepene<br />
som skal gjøre et «museums-cluster» i Østerrike, en statseid<br />
bedrift og en bygd på vestkysten av Norge til noe helt spesielt.<br />
«Design is always total design», skriver den New Zealandske arkitekten<br />
og rektoren for Columbia Universitys Graduate School<br />
of Architecture, Mark Wigley, i teksten What Ever Happened to<br />
Total Design? [2] Wigley skriver om arkitektur som design, gjennom<br />
å bruke to begreper for totaldesign; implosjon og eksplosjon.<br />
Begreper som kontrasterer hverandre, men som likevel er<br />
knyttet til hverandre som inn- og utpust.<br />
«Implosive design is usually understood as a form of resistance,<br />
if not the last stand. Architecture gathers all its<br />
resources in one sacred place where architects collaborate<br />
with other artists to produce an image of such intensity that<br />
it blocks out the increasingly industrialized world. In contrast,<br />
those who explode architecture out into every corner<br />
of the world embrace the new age of standardization.»<br />
Konsekvensen av en allestedsnærværende design er at de som<br />
besitter makt til å utforme våre institusjoner innholdsmessig<br />
og visuelt, sitter med de samme fargepalettene og de samme<br />
organisasjonsmodellene. Globaliseringen på dette punktet flater<br />
ut forskjeller til fordel for reklamebyråenes enkle metodikk.<br />
Favorittfargene varierer og skifter, men harmonerer med hverandre<br />
i stor grad. De samme mekanismene som er beskrevet<br />
her virker for byutvikling.<br />
s . 49<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
Makt over byutviklingen<br />
I motsetning til urbanisering som dreier seg om de store bevegelsene<br />
i byen, har restaurering av deler av byen blitt en omfattende<br />
virksomhet, en siste krampetrekning for å bevare ideen<br />
om den gamle kjøpmannsbyen. Den nylig avsluttede Hovedstadsaksjonen<br />
i <strong>Oslo</strong> er et eksempel på nostalgisk «historisering»<br />
som dekke for kontroll av bruk og bevegelse i byen, hvor<br />
«private borgere» selv tar tak i problemer og designer byen etter<br />
eget hode, med en fantasi om Paris indre by som modell. Et<br />
passivt, konservativt byråd ønsker utviklingen velkommen fordi<br />
de er frivillig handlingslammet, de hyller det private initiativ.<br />
Selv om «aksjonen» er avsluttet, er premissene fremdeles virksomme<br />
i den videre opprustingen av byen.<br />
Et eksempel på protest mot privatisering av offentlig grunn og<br />
sammenblanding av privat og offentlig økonomi kan finnes i<br />
Hamburg, der en gruppe kunstnere, intellektuelle, arkitekter<br />
og aktivister, deriblant den tyske kunstneren Cornelia Sollfrank,<br />
startet en aksjon mot et privat, men likevel kommunalt støttet,<br />
marint museum. Samlingen er eiet av den gamle erkekonservative<br />
Peter Tamm som også er eier av et at de største mediehusene<br />
i Tyskland, og er en svært lidenskapelig samler av våpen<br />
med vanskelig historie. Også her leder konsekvensene av en<br />
fristilling eller bortsetting av offentlige oppgaver til dårlig politisk<br />
kontroll over bakenforliggende interesser hos private tilby-<br />
dere. Aksjonen er kollektivt organisert, men den adresserer individer<br />
bakenfor beslutningsprosesser.<br />
I den grad kunsten går i konflikt med den rådende samfunnsutviklingen,<br />
utfordrer en ekspanderende kapitalisme eller undersøker<br />
byråkratiske strukturer, kan kunstinstitusjonen som<br />
begrep fungere som beskyttende ramme for eksperimenter,<br />
men også som tilfluktssted for debatter som ikke finner sted i<br />
andre rom. Kunstnere inngår nye allianser som bryter med den<br />
vante forestillingen om kunstinstitusjonen. De bruker snarere<br />
institusjonen som verktøy i kritiske undersøkelser, fremfor en<br />
mer gammeldags, selvrefleksiv institusjonskritikk. Det er en<br />
pragmatisk form for institusjonskritikk, der kunnskapen fra diskusjonen<br />
mellom kunstinstitusjon og kunstner tas videre og<br />
institusjonskritikkens verktøy benyttes på en større institusjon,<br />
samfunnet. Hvorvidt dette kan føre til de store politiske og<br />
sosiale endringer kan man alltid spørre om, men kanskje kan<br />
kunsten sammen med mange andre former for spesifikk rettet<br />
og kreativt tenkt kritikk ha en identifiserende effekt og være<br />
med på å skape kollektiver flere kan identifisere seg med.<br />
Noter<br />
1. New Public Management er ett sett av teorier for endring<br />
av offentlig sektor som er nært knyttet til nyliberalistisk<br />
markedsteori. NPM har opphav i New Zealands kriserammede<br />
økonomiske situasjon på 1980-tallet, men knyttes kanskje oftest<br />
til Margaret Thatcher i Storbritannia og Ronald Reagan i USA.<br />
NPM har et ideologisk mål om å skape en minimal stat, og<br />
bruker styringsprinsipper, organisering og ledelsesidealer fra<br />
privat næringsliv på utviklingen av offentlig sektor.<br />
2. Wigley, Mark 1998: Whatever Happened to Total Design?<br />
Harvard Design Magazine Number 5.<br />
Byutvikling som<br />
monokultur<br />
Av <strong>Helge</strong> <strong>Hiram</strong> <strong>Jensen</strong><br />
«Etnisk økonomi» – navnet verdsetter usynlig<br />
verdiskaping. Underskogen av «innvandrerbutikker»,<br />
familiebedrifter og småskala-import bidrar<br />
til integrering – ikke bare av gründeren,<br />
men også av samfunnet. Hvis du møter fordommer på<br />
arbeidsmarkedet, kan utveien være etablering av egen bedrift.<br />
Småbedriftene gir positive ringvirkninger, både i gründers familienettverk,<br />
i lokalsamfunnet, og i økonomien ellers.<br />
Økonomisk underskog<br />
Det var den amerikanske sosiologiprofessoren Steven Gold<br />
som først tok ibruk betegnelsen etnisk økonomi. Til Skandinavia<br />
kom ordet med et eget temanummer av det svenske liberalkonservative<br />
tidsskriftet Axess (nr. 4, 2005). Her kritiserte<br />
Peter Elmlund og Siv Ehn den skandinaviske planlegginstradisjonen,<br />
for å ha gitt dårlige kår for etnisk økonomi. Én sak er at<br />
mange innvandrere har vanskeligere for å få lån. En annen sak<br />
er at selve betongstrukturene i byen stenger for flyten av handel.<br />
– Delingen mellom sovebyer, industriområder og handelsområder<br />
er lite fruktbar for småbedrifter, som vokser best i et<br />
komplekst økonomisk og sosialt samspill, slik man finner på<br />
torg og i basarer. Den svenske byplanleggingen var god for store<br />
industribedrifter, men gav dårlige rammevilkår for småskalavirksomheter.<br />
Dermed gav den også dårlige vilkår for den etniske<br />
økonomien. Slik bidro planleggingen til å svekke mange<br />
innvandreres muligheter til å delta i og styrke samfunnslivet.<br />
Enda lengre gikk den franske arkitekten og forfatteren Claude<br />
Parent. Under tittelen «Rebel City» skrev han en artikkel i arkitekturtidsskriftet<br />
Domus (nr. 887, 2005). Her gav han kollegene<br />
skylda for de voldsomme opptøyene i parisiske forsteder tidligere<br />
samme år. I følge forfatteren ble volden framprovosert av<br />
brutalistisk arkitektur – ikke fordi byrommene var heslige, men<br />
fordi bygningene og arealbruken hindrer innbyggerne i å starte<br />
virksomheter på gatenivå, og slik skape lokalsamfunn.<br />
Kartet som fjernet terrenget<br />
Planene var neppe ondt ment fra arkitektenes side, men sammenhengen<br />
mellom planleggerens intensjon og bebyggelsens<br />
funksjon er ikke enkel. Som bo-maskiner er de parisiske forstedene<br />
lite funksjonelle. Derimot funker de effektivt som apparatur<br />
for utestengning. Rebel City anklager arkitektstanden<br />
for å ikke være moralsk på vakt for føringer fra oppdragsgiver.<br />
Fagtradisjonene har blitt utformet uten de etniske minoritetenes<br />
aktive bidrag. Andelen unge som tar høyere utdanning er<br />
mye lavere innen de fleste etniske minoritetsgrupper enn blant<br />
majoritetsbefolkningen. Ekstra ille var samfunnsfagene fra ca.<br />
1888, da rasehygiene ble god tone, til ca. 2008, da kulturpluralisme<br />
ble herskende ideologi. Ikke til å undres over at mange<br />
planleggere heller velger å la det skure, og overlate planlegginga<br />
til kapitalens frie flyt. Men ikke la deg lure, det der er også<br />
ensretting. Når dyre leilighetskomplekser skyver den økonomiske<br />
underskogen ut av <strong>Oslo</strong> sentrum, og når slummene i<br />
verdensmetropolene vokser som kreftsvulster, er vi i en tradisjon.<br />
I forrige Kontur (nr. 13, 2007) beskrev Brigt Hope denne<br />
tradisjonen som det økonomiske og kulturelle sentrums dominans<br />
over periferien. Man kan si at alle økonomier har tradisjoner,<br />
verdier, kultur – kort sagt etnisitet, men når majoriteten<br />
har usynliggjort minorietsøkonomiene, framstår deres egen<br />
økonomi bare som økonomi, mens etnisitet er det De Andre<br />
har.<br />
Det er ikke lett å planlegge et flerkulturelt samfunn – og planleggernes<br />
fagtradisjon er én kultur blant fler. Framtidens samfunnsplanlegging<br />
må integreres i en virkelighet der intet helhetsbilde<br />
er mulig, og planleggeren alltid har vært og må bli<br />
part i kulturmangfoldet.<br />
s . 51<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
Brakkebygrenda<br />
1999-2008<br />
Av Anita // <strong>Helge</strong>, Landskapets Vrangside // Stiller ut på BOA 15 - 24 aug.<br />
Da Berlinmuren falt i 1989, ble de gamle minefeltene<br />
liggende brakk. Myndighetene brukte lang<br />
tid på å avklare eiendomsforholdene. Imens var<br />
det mange som slo seg ned på områdene, i campingbiler<br />
og husvogner. Disse vognlandsbyene<br />
inspirerte folk over hele Europa som bosatte seg<br />
på brakkland. [1] Kontakten er tett mellom vognlandsbyene,<br />
folk kan flytte vogna si, eller ha gjesteopphold i en annen<br />
landsby. «Wagendorf Lohmühle» var blant de første, etablert på<br />
forgiftet jord etter mineryddingen. Planter ble satt i jorda, og<br />
over tid har det dannet seg et nytt humus-lag. Slik er matjorda<br />
blitt rehabilitert. (2) Lohmühle er både skulpturpark og økologisk<br />
forsøksområde. Her er omvisninger i øko-teknologi, og på<br />
en scene holdes konserter for nærmiljøet fler ganger i uken.<br />
Regnvanssystemer og andre miljøtekniske installasjoner framstår<br />
med skulpturelle kvaliteter. Ikke overraskende ble Lohmühle<br />
presentert som «Gesamtkunstwerk» i en ustilling på Hamburger<br />
Bahnhof, en avdeling av det tyske Nasjonalmuseet. [3]<br />
1. 2. 3. 7. 8.<br />
4.<br />
Brakkebygrenda var den nordligste av vognlandsbyene, etablert<br />
i 1999, etter et besøk i Lohmühle. Tomta lå i Gamlebyen i <strong>Oslo</strong>.<br />
Også her var grunnen omstridt. Tolv år tidligere hadde byantikvaren<br />
lagt ned krav om bevaring av en vakker trebygning med<br />
imitert murfasade som sto på tomta. Eieren hadde ment det<br />
var for dyrt, og plutselig brant huset ned. Etter at politiet henla<br />
saken, var tomta i bruk som søppelfylling. Helt til den byøkologiske<br />
vognlandsbyen dukket opp. [4]<br />
Det er stund siden Arbeiderpartiet og OBOS bygde samfunnet<br />
ovenfra og ned. Nå er brukermedvirkning et verktøy på linje<br />
med hammer og spiker. Ildsjeler fra handelsstanden var med<br />
på å forme byens ansikt gjennom Hovedstadsaksjonen. Groruddalen-satsningen<br />
har verksteder for medborger-medvirkning.<br />
Mangfoldsåret 2008 skal få fram stemmene fra etniske<br />
minoriteter. Men hvor går grensen for involvering? Gikk grensen<br />
ved gjerdet til Brakkebygrenda? [5]<br />
På baksiden av kapitalismen finnes det en usynlig økonomi,<br />
der det arbeides hardt i kjøkkenhagene og på verkstedene.<br />
Uten penger eller andre finansmidler, skjer likevel yrende handel.<br />
Her er det sosial cred som teller. Byttenettverket er en<br />
transnasjonal økonomi av selvbyggere, vognlandsbyer og omflakkende<br />
filosofer. Her foregår en intens utveksling av varer,<br />
5. 6.<br />
tjenester, ideer og innovasjoner, tettere integrert enn EUs indre<br />
marked. Vi er i et parallelt undergrunns-univers. [6]<br />
Bokollektivet Brakkebygrenda var bygget rundt en livsstil med<br />
minimalt materielt forbruk, og fellesløsninger som gav energigevinst.<br />
Beboerne planla lavenergi-løsninger og bruk av økologiske<br />
byggematerialer. For nærmiljøet skulle det lages gjenbrukslager,<br />
fellesverksted, øvingslokaler og kurs i økologisk<br />
dagligliv. [7] Folkekjøkkenet var livsnerven i fellesskapet. Maten<br />
ble lagd på dugnad, og delt mellom beboere og besøkende. Råvarene<br />
var for det meste donasjoner, ofte annen-sortering som<br />
var blitt til overs i butikkene. Avfallet ble kompostert, og brukt<br />
til dyrking av nye grønsaker i drivhuset på stedet. [8] Vognlandsbyene<br />
møter motstridende reaksjoner fra storsamfunnet, over<br />
hele Europa. På den ene siden rammes mange vognlandsbyer<br />
av kriminaliseringen av okkupanter som tar i bruk brakkområder<br />
og ubebodde hus. På den annen side møter vognlandsbyene<br />
interesse fra fagmiljøer innen byplan og arkitektur. [9]<br />
«Den «svake» medvirkning foregår gjennom den nordiske<br />
konsensusmodellen. Dette sikrer pluralitet ned til et visst<br />
nivå. De mindre og mest marginale gruppene – og de mest<br />
nytenkende – får dårlige vilkår. (....) Slik var det også med<br />
solenergi. En flokk av både geniale og sprøe utviklet syste-<br />
10.<br />
met. Gradvis falt de mest unyttige fra. Gradvis påvirket<br />
marginene den etablerte forskningen. Gradvis påvirket radikalerne<br />
hele debatten om fornybar energi. Og så begynte<br />
det å bli mainstream<br />
Det er bare slike miljøer som investerer kreatviteten sin på<br />
en såpass intensiv (og for samfunnet billig) måte. Like viktig<br />
er det at en her finner det politiske engasjementet, som<br />
etter hvert kan bli en konstruktiv vaktbikkje i forhold til den<br />
kommersialiseringen som uavergelig preger utviklingens<br />
neste stadium.» [10] (Arkitekt Chris Butters i Kontur 7/8, 2003)<br />
«Det hjelper (...) ikke at bystyret i oktober 2003 vedtok å<br />
ekspropriere tomta og gjøre plass til barnehage og forsamlingslokale<br />
(....) Heldigvis for tomteeieren har byrådet gjort<br />
seg den vanen å ikke følge bystyrets vedtak. Ingen ekspropriering<br />
skjedde, og i fjor ga byråd Agerbak-<strong>Jensen</strong> rammetillatelse<br />
til å bygge boliger på tomta, riktignok med<br />
barnehage i første etasje. [11] Hvem er skurkene i denne<br />
historien? Er det boligspekulanten? Er det innbyggerne i<br />
den byøkologiske landsbyen Brakkebygrenda? Eller kan det<br />
muligens være byrådet som gir blanke i bystyret og bostedsløse<br />
men som gjør alt de kan for å måke gull i fanget på<br />
tomteeierne?» [12] (Lokalpolitiker Liv Gulbrandsen i Dagsavisen,<br />
9. mai 2008)<br />
9.<br />
s . 53<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4 4<br />
11. 12.
ehus<br />
----------------------------------------------------------------<br />
orsk?<br />
orskere?<br />
orskest?<br />
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------<br />
---------------------------------------------------------------------<br />
Del 3<br />
.....................................<br />
Konsten<br />
Att Utmana<br />
Grenserna<br />
...............................<br />
A<br />
Female’s<br />
Life In<br />
Vardåsen<br />
Camp,<br />
Norway<br />
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------<br />
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------<br />
-------------------------------<br />
Video Loo<br />
«Voluntary Security<br />
Check 2»<br />
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------<br />
------------------------------------------------------<br />
------------------------------------------------------------------------------------------------<br />
Calling<br />
The Glaziers<br />
a<br />
Tu<br />
Hung<br />
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Turbanitet og Enfold<br />
Av Stein Holte<br />
Storbyen har møtt meg med blikket<br />
I det ene øye skimter jeg et brennende kors<br />
I det andre et gråtende barn<br />
Min venn J. som ble mobba<br />
For å gå i bunad som mulatt<br />
ringer opp og sier han er blitt dunka opp<br />
av folk i serbiske nasjonaldrakter<br />
Jeg har brutt meg ut av kaffebarens sukkertunge<br />
ensomhet<br />
Jeg har lyst til å sparke til den rumenske tiggeren<br />
La småpengene klirre langs fortauskanten<br />
Stoppe denne sytende strømmen<br />
Av provoserende ynkelighet<br />
Jeg har trang til å brøle<br />
Men jeg tviholder meg<br />
Fanget av resolutt vennlighet<br />
Hvor mange negere har jeg klappet på hodet i dag?<br />
Hvor mange homser har jeg klaska på rumpa?<br />
Nå skal ikke svina lukte gris lenger<br />
La de sultne små afrikabarna dyrke biobrensel<br />
Hvis de kommer seg hit, la oss sette dem i fengsel<br />
La oss leike i et statsklichert enfold<br />
For ikke faen om jeg tenker lemlestelse<br />
Når jeg ser den somaliske ungjenta i burka<br />
Ikke faen om min muslimske kjøpmann på hjørnet<br />
Tenker grisefråtser, alkis og ser<br />
på dama mi som ei hore<br />
Hvor er rasistene og idiotene mangfoldet?<br />
Hvem teller sine fold?<br />
Jeg ville bare skrike litt<br />
Erodert av børs og katedral<br />
Alt for mett og PK<br />
som kulturministerens fiktive etniske venner<br />
Jeg går hjem og møter byens ensomhet<br />
Griner som ei unge inn i speilet<br />
og jeg ser bare mennesker<br />
Fargeløse, eller røde som blod<br />
Video loop<br />
Av Nizam Najjar // Stiller ut på Galleri BOA 15 - 24 august<br />
Video loop er en video installasjon som formidler<br />
et utvalgt rom i et annet rom. Det er en enkel<br />
metode som handler om å bruke videooverføring<br />
gjennom internett. To kameraer blir plassert to helt forskjellige<br />
steder i <strong>Oslo</strong>, eller i verden. Bilde 1 vil vise publikum<br />
i bilde 2 og omvendt. På denne måten kan man virtuelt få en<br />
opplevelse av å være plassert i en annen virkelighet. Hvordan<br />
ser det ut og hvordan oppleves det?<br />
En inspirasjonskilde er arbeidet som har blitt gjort av Petra<br />
Eriksson, Luleå tekniska universitet , Civilingenjörsprogrammet<br />
i Medieteknik, Svensk titel: Dans på distans, en studie i<br />
närvaroproduktion.:<br />
«Syfte: Syftet med uppsatsen är att undersöka och konkretisera<br />
de faktorer som påverkar upplevd närvaro i en videomedierad<br />
miljö och kartlägga de olika faktorernas samspel.»<br />
Mitt ønske for framtiden er å kunne gjøre dette i større skala<br />
hvor levende bilder fra et sted i verden blir sendt til et annet<br />
sted og omvendt. Bildene og menneskene loopes mellom to<br />
verdener. Forskjellene i verden er store når det gjelder arkitektur,<br />
kultur og muligheter i forhold til den politiske situasjonen<br />
som til enhver tid preger de enkelte land. Mitt ønske er at installasjonen<br />
skal vise til kontraster som kan formidles gjennom<br />
overførte videobilder.<br />
Eksempler<br />
Hva skjer når man streamer et bilde fra et marked i Syria og<br />
dette loopes med et bilde fra et kjøpesenter i <strong>Oslo</strong>?<br />
Hva skjer hvis man streamer et videobilde fra en skole for psykisk<br />
utviklingshemmede i Maroko med en vanlig norsk skole?<br />
Mitt håp er at dette vil åpne et vindu til en annen virkelighet<br />
som eksisterer i en annen del av verden.<br />
Nizam Najar er utdannet fra Høyskolen i Lillehammer.<br />
«Jeg har et mål med å bli filmskaper: å formidle stemmen<br />
til de svakeste i samfunnet.»<br />
s . 57<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
:8$))*()%(,(")I#<br />
R3")%("# ,&;(,# &22(#<br />
8(":(,# "('L# '("# +H::(,# 1MMI#<br />
:8$))*()%(,(")I#<br />
R3")%"(,"(# 2$88()# &""# %&8# ;()%(")# 91,9$8"(# +H2F(,"(,L# 91,# ,()(M)F1"("#<br />
R3")%("# ,&;(,# &22(#<br />
8(":(,# Ring +HM8$"8(::(,"(#;(%#$%#=$22#&#=&?37#+()(:8(%I<br />
23")%IK# 4$88(,&)%("# *("(,# ;&# *J# ;'($LK#)1*#)2388(#JM"(#'$:("#(%%(,L#1:#$2)F1"("#;$,#("# # YJ#'("#$"',(#)&'("#2$"#;&#%("2(#1))#1M%&*&)*("#%&8# '(!#"&)F1"("(I#<br />
(":$)F(,%#)$*%&')23")%`<br />
)2FG%# &# )%H22(,# $88(# ;&"'3("(I# # 5$%%$678$,2# '&,(2%G,("#=$''(#:8$))*()%(,("#MJ#%,J'("#;$,#)2F(+"("#%&8# (,# ;&2%&:# J# )2&88(# *(881*#'()&:"#1:#$,2&%(2%3,#1:# =3"#)&(,\#K(8')%L#(8')%L#(8')%IK<br />
M,1%()%#*1%#'("#3)1)&$8(#+18&:+H::&":("#$,,$":G,("(# ("#23")%)%3'("%#)1*#)8J,#1MM#&#("#5$%%$678$,2#*1"1:,$!## # KP,32)23")%# (,# &22(# 23")%L# *$%8$:&":# (,# &22(# # KN(%# )1*# (,# &"%(,())$"%L# *("# )1*#<br />
;$,# &";&%(,%# %&8# J# '(8%$# &# 3%)%&88&":("#K?,@=&%(@%3,(#$)# &!02>&?37#+()(:8(%I<br />
23")%IK# 4$88(,&)%("# *("(,# ;&# *J# ;#(%%(,%&'#)(,#*$"#$%#41,'1"#5$%%$6 # Ka$L#&22(#)$"%`#^;(*#;(%L#=;(*#;(%`K<br />
+(:H""(8)("IK#<br />
1:# 2"3)%(# ;&"'3),3%(,# &# )&"(# (:"(# =F(*I# 51%&;$)F1"("# %&8# J# +8&# 23")%"(,# (,# 19%(# 2"H%%(%# %&8# ("# )&"%# $;:$":))%3'("%# )1*# 2$)%(,# ("# *3,)%(&"# :F(""1*# )%G%%(#;&,2)1**(#23")%"(,(I#_:#'(%#<br />
=$"#*("%(#'("#=G,%(#=F(**(I<br />
78$,2#;$,#&#)&"#,(%%#1:#M,1)F(2%(%#=$")#;&,2(,#+J'(#)M1"%$"%L#<br />
5$%%$678$,2)#23")%;(,2#;("'%(#'("#)$**(# ,1*$"%&)2# 91,()%&88&":# 1*# 23")%"(,("# )1*# )%J,# 3%("91,# ;&"'3(%`<br />
=$,# _)81# R3")%91,("&":# :F1,%# )&'("#<br />
## ?,,$":G,("(# $;# 3%)%&88&":("# )$%%(# :F(""1*%("2%#1:#,&2%&:I#R"3)%(#,3%(,]#'("#,$)2()%(#;(&("# P_?#(,#("##*('8(*)1,:$"&)$)F1"#91,#+&88('23")%"(,(#&#_)81# YJ# 4$88(,&# S1,*$%# 91,%(88(,#<br />
$::,()F1"("#%&8+$2(#*1%#$,2&%(2%("(L#=;1,# )$*93""(%#1:#2,&%&)(,(,I#>#(%%(,%&'#)(,#*$"#$%#41,'1"#5$%%$6 # Ka$L#&22(#)$"%`#^;(*#;(%L#=;(*#;(%`K<br />
+(:H""(8)("IK#<br />
&22(# M,&)# MJ# :()%("I# N(# )$**("8&:"(%# %&8#$+)%,$2)F1"#(,#(%#)23''#*1%#:$88(,&;&"'3(%I#N(%#("28()%(# 1:#?2(,)=3)L#1:#M8$))(,(,#)(:#'(,*('#:$")2(#$""(,8('()# :$88(,&$))&)%("%("# $%# :$88(,&(%# %&8#<br />
=$"#*("%(#'("#=G,%(#=F(**(I<br />
78$,2#;$,#&#)&"#,(%%#1:#M,1)F(2%(%#=$")#;&,2(,#+J'(#)M1"%$"%L#<br />
,3%(2"3)&":("# *('# 9,.17"00+":;7# L# 1:# !#22# (,# M&)%18L# )1*# '(%# =(%(,L# (88(,# &# '(%%(# %&89(88(%\# 839%:(;":("%&":#(,#*(,#%&8%,(22("'(#91,#3":(#23")%"(,(I<br />
$,+(&'(,# &# 9G8:(# ;('%(2%("(# 91,# K*('8(**("()# 9$:8&:(L# "(%%1MM# =$''(# &""+,3''# &# ("# $;# )&"(#<br />
&22(# M,&)# MJ# :()%("I# N(# )$**("8&:"(%# %&8#$+)%,$2)F1"#(,#(%#)23''#*1%#:$88(,&;&"'3(%I#N(%#("28()%(# 1:#?2(,)=3)L#1:#M8$))(,(,#)(:#'(,*('#:$")2(#$""(,8('()# :$88(,&$))&)%("%("# $%# :$88(,&(%# %&8#<br />
1:# 9F(,"(# $88(# )M1,# (%%(,# 23")%"(,("# 9G,# # 5("#'(%#(,#"1(#)1*#)23,,(,I#O%3'("%("#+()%(**(,# G21"1*&)2(L#)1)&$8(#1:#&'((88(#&"%(,())(,LK#1:#=$,#'(,*('# 3%)%&88&":)*1"%(,(I# S1,# )(8:(,(# $;# (2)283)&;#<br />
,3%(2"3)&":("# *('# 9,.17"00+":;7# L# 1:# !#22# (,# M&)%18L# )1*# '(%# =(%(,L# (88(,# &# '(%%(# %&89(88(%\# 839%:(;":("%&":#(,#*(,#%&8%,(22("'(#91,#3":(#23")%"(,(I<br />
$,+(&'(,# &# 9G8:(# ;('%(2%("(# 91,# K*('8(**("()# 9$:8&:(L# "(%%1MM# =$''(# &""+,3''# &# ("# $;# )&"(#<br />
5$%%$678$,2# =$''(# %$%%# $;# 91,9$8"(# )%1'# &:F("# *1,:("("# (%%(,# 5$%%$678$,2)# +()G2I# ^$"# )(,# &"%(")F1"(,I<br />
21""1%$)F1"(,#(""#&")%&%3)F1")2,&%&22I<br />
1:# 9F(,"(# $88(# )M1,# (%%(,# 23")%"(,("# 9G,# # 5("#'(%#(,#"1(#)1*#)23,,(,I#O%3'("%("#+()%(**(,# G21"1*&)2(L#)1)&$8(#1:#&'((88(#&"%(,())(,LK#1:#=$,#'(,*('# 3%)%&88&":)*1"%(,(I# S1,# )(8:(,(# $;# (2)283)&;#<br />
+18&:(,# &# P,1"Q# '("# ("()%(# :F(";# '$:# (,# 5$%%$678$,2)# & !02>& ?37# # N(%# ;$,# MJ# :$88(,&(%# 5$%%$678$,2)# ;(,2# +8(# &"";&8:()#+8&,#"G28(,#%&8#812$8("(#1;(,8(;(,%#&#,&*(8&:#%&'#9G,# )(:I#?,+(&'(%#+(2,(9%(,#'("#23")%"(,&)2(#M,1!#8("#=(,L#1:#<br />
'123*("%$)F1"("#$;#;(,2(%I#<br />
91,*("(L#21M&(,(,#)&%%#91,+&8'(I#V&8#)83%%#9J,#=$"#*38&:=(%#%&8# ,()(,;(,%#1,:$"&)$)F1"(")#(:"(#*('8(**(,L#)1*#&";&%(,()# 7$88&":# %=(# 48$U&(,)# 9J,# 8&%%# (%%(,# 8&%%# (%# 8&;# MJ# (:("#<br />
("# 2$"1"&)(,%# '(8# $;# 21")(M%23")%(")# )2$M%L# 3%,$'(,%# 1:# 9G'%# MJ# "H%%I# N(%# ;&,2(,# 33"":J(8&:# 3%)%&88&":)JM"&":("L#3%1;(,#'(%%(#(,#23")%"(,("#1;(,8$%%#%&8# 91,%(88(,#1*#&""+,3''#'(,I#N(%#+8&,#(%#)H*+18#MJ#(%%#:$88(,&)#<br />
#<br />
J#;&)(#$,+(&'(%#MJ#!#,(#:$88(,&(,#&#_)81L#)$*%&'&:I<br />
%&8# J# )G2(# )%H,(%# 1*# 3%)%&88&":)M8$))I# ^;&)# )G2"$'("# =J"'L# ;(,2(%# 2"H%%(,# %&8# )(:# *("&":# '(,# '(%# +(!#""(,#<br />
=&)%1,&(L# (%# )H*+18# MJ# )1)&$8%# (":$)F(,%# $%# 1:)J# '(%%(# "H(# ;(,2(%# )2$8# !#""(# )&"# )2F(+"(# &# *G%(# )(:#)(8;I#O8&2#)(%%#)%J,#(;("%3(88(#G'(8$:%(#;&"'3):8$))#91,# %&8=G,&:=(%#%&8#23")%;(,'("("L#1:#(%#$""(%#:$88(,&)#$;)%$"'#<br />
># '$:# (,# 5$%%$678$,2)# & !02>& ?37# # N(%# ;$,# MJ# :$88(,&(%# 5$%%$678$,2)# ;(,2# +8(# &"";&8:()#+8&,#"G28(,#%&8#812$8("(#1;(,8(;(,%#&#,&*(8&:#%&'#9G,# )(:I#?,+(&'(%#+(2,(9%(,#'("#23")%"(,&)2(#M,1!#8("#=(,L#1:#<br />
23")%# &# 1MM1)&)F1"# %&8# *$2%("# &# )$*93""(%I# *('# :$88(,&;(,'("("I# TJ,# )%3'("%# (,# "H):F(,,&:# MJ# =;$# 23")%"(,(")#(:("#,(:"&":I<br />
%&8#'("I#>22(#*&")%#91,%(88(,#'(%#1*#("#$;:$":))%3'("%#<br />
("# 2$"1"&)(,%# '(8# $;# 21")(M%23")%(")# )2$M%L# 3%,$'(,%# 1:# 9G'%# MJ# "H%%I# N(%# ;&,2(,# 33"":J(8&:# 3%)%&88&":)JM"&":("L#3%1;(,#'(%%(#(,#23")%"(,("#1;(,8$%%#%&8# 91,%(88(,#1*#&""+,3''#'(,I#N(%#+8&,#(%#)H*+18#MJ#(%%#:$88(,&)#<br />
R1+8&":("#23")%#1:#M8$"8(::&":)$,2&%(2%3,# :$88(,&)%("(# ;&8# )&# 1*# $+)%,$2%# ,3%(2"3)&":L# &# 91,*# $;#<br />
)1*# "G8("'(# 3"'(,)G2(,# 1*# *1%)%$"'# 1:#<br />
=&)%1,&(L# (%# )H*+18# MJ# )1)&$8%# (":$)F(,%# $%# 1:)J# '(%%(# "H(# ;(,2(%# )2$8# !#""(# )&"# )2F(+"(# &# *G%(# )(:#)(8;I#O8&2#)(%%#)%J,#(;("%3(88(#G'(8$:%(#;&"'3):8$))#91,# %&8=G,&:=(%#%&8#23")%;(,'("("L#1:#(%#$""(%#:$88(,&)#$;)%$"'#<br />
+,&":(,# %$"2("(# ;&'(,(# %&8# B&@=$,'# S81,&'$L# M8$)%918&(#MJ#;&"'3("(I<br />
c12$8("(# %&8# _)81# R3")%91,("&":# (,# (%# 1 ; ( , ) 2 , & ' ( 8 ) (# =$,# "1("#<br />
23")%# &# 1MM1)&)F1"# %&8# *$2%("# &# )$*93""(%I# *('# :$88(,&;(,'("("I# TJ,# )%3'("%# (,# "H):F(,,&:# MJ# =;$# 23")%"(,(")#(:("#,(:"&":I<br />
%&8#'("I#>22(#*&")%#91,%(88(,#'(%#1*#("#$;:$":))%3'("%#<br />
;J,# %&')# 9,(*)%(# %$8)*$""# 91,# 238%3,# )1*#<br />
238%3,*&""()*(,2(L#*('#$88(#+(:,(")"&":("(#'(%# ;&,2"&":# &# *G%(# *('#<br />
R1+8&":("#23")%#1:#M8$"8(::&":)$,2&%(2%3,# :$88(,&)%("(# ;&8# )&# 1*# $+)%,$2%# ,3%(2"3)&":L# &# 91,*# $;#<br />
)1*# "G8("'(# 3"'(,)G2(,# 1*# *1%)%$"'# 1:#<br />
&"%(:,(,%# '(8# $;# +H8&;(%I# R3")%("# 2$"L# 1:# R"3%# P81*)%,G*L# '$:8&:# 8('(,# 91,# '(%# M,&;$%(&'(# 4?NL#<br />
&""(+
Norsk? Norskere?<br />
Norskest?<br />
Av Kari Strand // Tjodun Felland // Foto: Kari Strand // Stiller ut på IKM 23 aug. - 7 sep.<br />
«Å være norsk er å være et fredselskende,<br />
bunadsbrukende friluftsmenneske med masse<br />
penger». Sitatet er hentet fra kunstprosjektet<br />
«Norsk? Norskere? Norskest?», på besøk i 9.klasse<br />
på Årvoll skole, der elevene utforsket hva det<br />
norske har vært, er og kan bli.<br />
I tre dager reflekterer ungdommer rundt nasjonal identitet.<br />
Fortellinger basert på historiske nøkkelhendelser gir innsikt i<br />
hvordan det norske har vært i endring og dermed også kan fylles<br />
med nytt innhold. De historiske fortellingene er fra 1814-<br />
1905, en periode som kom til å forandre nordmenns syn på<br />
seg selv. Gjennom karakterer i fortellingene får ungdommene<br />
anledning til å oppleve hendelsene «fra innsiden». Ved å gå inn<br />
i hendelser i den norske historien på denne måten, får ungdommene<br />
mer tak på hva store ord som «Grunnloven ble skrevet<br />
på Eidsvoll i mai 1814» rommer.<br />
I Norsk? Norskere? Norskest? veksler deltakerne mellom å<br />
lytte til historiske fortellinger og å reflektere rundt det norske i<br />
fortid, nåtid og fremtid gjennom et vidt spekter av deltakende<br />
metoder, deriblant kunstneriske uttrykk.<br />
Halvveis i prosessen velger ungdommene kampsaker de vil<br />
jobbe for som nasjonsbyggere i fremtiden. Ut fra kampsakene<br />
lager ungdommene løpesedler som er satt sammen av uttrykk<br />
de har laget underveis i prosessen. Deretter utformes et kort<br />
teaterstunt som vises i nærmiljøet. Publikum får utdelt løpesedler<br />
og mulighet til å snakke med ungdommene om deres kampsaker.<br />
Slik får ungdommene prøve ut hvordan alle kan bruke<br />
kunstneriske uttrykk til å sette i gang debatt og refleksjon.<br />
Norsk? Norskere? Norskest? var et tilbud fra Den<br />
kulturelle skolesekken i <strong>Oslo</strong> skoleåret 07/08. Kari<br />
Strand, Tjodun Felland og Hedda Fredly har utviklet og<br />
turnert med prosjektet. De har bakgrunn som fortellere<br />
og drama/teater pedagoger.<br />
En etter en henger deltakerne opp sin kampsak på tavlen. Deretter grupperes lignende<br />
kampsaker. Alle får 8 klistremerker til å stemme med. Ut fra klassens tre vinnersaker lages<br />
det løpesedler og teaterstunt.<br />
lik lønn stunt – utenfor Kiwi // Teaterstunt og utdeling av løpeseddel for å sette i<br />
gang debatt og refleksjon rundt kampsaken: Lik lønn for manns- og kvinneyrker!<br />
s . 61<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
Et Dukkehus<br />
Av Anita Hillestad // Rachel Dagnall // Stiller ut på IKM 28 aug. - 7 sep.<br />
Tittelen til prosjektet «Et dukkehus.....» viser<br />
til arbeidets samlingspunkt: Et dukkehus. Dette<br />
huset er et funnet objekt. Dukkehuset ble funnet<br />
forlatt utenfor et nedlagt asylmottak på Hove<br />
leirsenter ved Arendal. Dukkehuset tilhørte<br />
mottakets barnehage, brukt av barn som ventet på<br />
asyl i Norge.<br />
Foto // Anita Hillestad<br />
Hva er et drømmehjem?<br />
Dette spørsmålet stillte vi barn fra to asylmottak i <strong>Oslo</strong>. Barna<br />
svarte med å tegne villa, rekkehus og høyhus. Hva innebærer<br />
et hjem? Sammen med barna satte vi igang med å innrede og<br />
pusse opp to dukkehus. Ett funnet og ett kjøpt på loppemarked.<br />
Barna innredet i superfart, husene ble malt og innredet<br />
med møbler uten nøling. Rom ble isolert med vegger der barna<br />
mente det var nødvendig.<br />
Hvorfor velger du et rødt teppe på gulvet?<br />
Jeg vet ikke.<br />
Syntes du det er fint?<br />
Ja!<br />
Hadde du rødt teppe på gulvet når du bodde i Bagdad?<br />
Jeg husker ikke. (Ser usikker ut og tenker seg om) Ja, vi hadde rødt<br />
teppe på gulvet og det var fint. (Smiler).<br />
Et dukkehus er stadig under utvikling og tar form etter ideer<br />
og tanker som oppstår i møtet med menneskene som bor på<br />
Videostills // Rachel Dagnall, Anita Hillestad og barna<br />
asylmottak. Da vi så asylmottakets bakgård kom ideen om å arrangere<br />
en dugnad i samarbeid med beboerne. Vi hengte opp<br />
plakater som innkalte til møte for å lodde interessen. Sammen<br />
fant vi motiver til veggbilder som beboerne mente ville være til<br />
glede for alle som bor der. Planter og hagemøbler for en felles<br />
møteplass ble sponset og kjøpt inn på loppemarked.<br />
Et tredje resultat av prosjektet er oppstarten på et bokprosjekt.<br />
Mirgise Gemada kontaktet oss etter at vi mailet ut invitasjoner<br />
til flere asylmottak i Norge og hennes tekst om livet som kvinne<br />
på asylmottak blir publisert i dette nummeret av Kontur.<br />
Ansvarlig er Anita Hillestad og Rachel Dagnall fra<br />
OverlevelsesStrategene.<br />
Medhjelper på dugnad: Ebba Moi<br />
www. overlevelsesstrategene.org<br />
s . 63<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
La Donna Mobile 2002 // Foto: Anita Hillestad<br />
La Donna Mobile<br />
Av Kathleen Morley // Stiller ut på IKM og Teatermuseet 7 aug. - 7 sep.<br />
La Donna Mobile er et spøkelse fra fortiden, en<br />
aristokratisk gestalt fra rokokkoen, som nå og<br />
da åpenbarer seg i den moderne verden. Iført en 30<br />
centimeter lang parykk (laget av tamponger) og et 1 meter<br />
bredt skjørt (laget av en gammel madrass) beveger hun seg i<br />
en annen tidssone enn menneskene rundt henne. Midjen hennes<br />
er innsnørt og hennes kvinnelighet tilhører skjønnhetsidealene<br />
fra dekadente hoff der hverken mobilitet eller funksjonalitet<br />
sto høyt på listen. Hun beveger seg langsomt og i taushet<br />
og dukker uventet opp på steder der hennes tilstedeværelse<br />
står i sterk kontrast til vår tids bevegelighet og effektivitet: Hun<br />
må ha hjelp for å komme seg inn og ut av dører eller opp og<br />
ned trapper, og det er kun med stort besvær at hun kan sette<br />
seg ned. To høyttalere i skjørtet - der Verdis «La Donna Mobile»,<br />
sunget av Luciano Pavarotti, spilles på loop - ledsager<br />
noen ganger performancen. Performancen er en humoristisk<br />
kommentar til både fortidens og dagens kvinneidealer.<br />
La donna è mobile (Woman is flighty)<br />
Qual piuma al vento, (Like a feather in the wind,)<br />
Muta d’accento — e di pensiero. (She changes her voice —<br />
and her mind.)<br />
Sempre un amabile, (Always sweet,)<br />
Leggiadro viso, (Pretty face,)<br />
In pianto o in riso, — è menzognero. (In tears or in<br />
laughter, — she is always lying.)<br />
(Refrain)<br />
La donna è mobile (Woman is flighty)<br />
qual piuma al vento (Like a feather in the wind,)<br />
Muta d’accento e di pensier! (She changes the tone of her<br />
voice and her thoughts,)<br />
e di pensier! (And her thoughts!)<br />
e di pensier! (And her thoughts!)<br />
È sempre misero (Always miserable)<br />
Chi a lei s’affida, (Is he who trusts her,)<br />
Chi le confida — mal cauto il cuore! (He who confides in<br />
her — his unwary heart!)<br />
Pur mai non sentesi (Yet one never feels)<br />
Felice appieno (Fully happy)<br />
Chi su quel seno — non liba amore! (Who on that bosom<br />
— does not drink love!)<br />
(Refrain)<br />
Teksten er hentet fra:<br />
http://en.wikipedia.org/wiki/La_donna_è_mobilev<br />
s . 65<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
The Hungry Hearts<br />
Stiller ut på IKM 7 aug. - 7 sep.<br />
Hungry Heart Pin-Up Performance band fremfører<br />
egenkomponerte melodier, tekster og koreograferte<br />
bevegelser. Medlemmene i The Hungry<br />
Hearts klarer ikke helt å skille mellom psykotiske<br />
eller virkelige opplevelser. De har heller ikke utviklet en<br />
klar grense mellom seg selv og andre. De forsvinner i solnedgangen<br />
og oppstår pånytt når dagen gryr. Gjennom sine performance-konserter<br />
formidler de livet, døden og kjærligheten.<br />
Formål<br />
Å bygge universer og planeter der alt går i ett, men hvor man<br />
likevel oppdager at det eksisterer en orden som får disse planetene<br />
til å gå rundt.<br />
Antatt resultat<br />
Forbigående og selvutslettende forvirringstilstander som stryker<br />
som føhnvind nedover ryggen.<br />
Konteksten<br />
Medlemmene av The Hungry Hearts har utviklet diverse alter<br />
egoer. Kristi Brud og The Pantyhose Lady har allerede meldt<br />
sin ankomst i tårnet på Bymuseet den 15. august. Derfra vil de<br />
holde en liten messe og bidra med sine tvangstanker om kvinnekroppen...<br />
De opptrer med sin High Heels are walking konsert i kafeen<br />
senere på kvelden. Rød sol, gul måne, stemningsfulle melodier,<br />
sødmefylte tekster og bløte hjerter i sommernatten..<br />
the hungry hearts<br />
p i n - u p p e r f or m a n c e - b a nd<br />
s . 67<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
So you think you can<br />
dance..<br />
En danseforestilling fra Vincent Lunges<br />
Institutt, i samarbeid med Crotonic X<br />
Av Vincent Lunge // Stiller ut på IKM 7 aug. - 7 sep.<br />
Dans i offentligheten er i dag forbudt i Iran. Det<br />
har ikke alltid vært sånn, og det er heller ingen<br />
skrevne lover mot dans, men etter revolusjonen<br />
har et av regimets virkemidler i kampen mot såkalt<br />
moralsk forfall vært å forby dans. Likevel danses<br />
det fremdeles i Iran, privat; bak gardiner og lukkede dører.<br />
Forbudet mot dans kan sammenstilles med kvinners obligatoriske<br />
tildekning i offentligheten, som også ble innført av det<br />
islamistiske styret etter revolusjonen i 1979. For noen er dette<br />
regler som følges i samsvar med en religiøs livsførsel, for andre<br />
utvikler det seg en splittelse i forhold til livet i det offentlige<br />
rom kontra det private. Vår forestilling kretser rundt både tildekningen<br />
og danseforbudet, og den polariseringen som oppstår<br />
mellom den offentlige og private sfære.<br />
«An Iranian dancer who has been living in Los Angeles has<br />
been given a 10-year suspended prison sentence in Iran on<br />
charges of corrupting the nation’s youth. Mohammed Khordadian<br />
was visiting relatives in Iran when he was arrested.<br />
He left Iran 22 years ago and had been making a living giving<br />
lessons in Iranian traditional dance and performing for<br />
the large Iranian community in California. But some of his<br />
performances were beamed into Iran by TV stations run by<br />
Iranian exiles and his videos also found their way onto the<br />
domestic Iranian market. This made him a popular figure<br />
among young Iranians, especially the girls. After learning<br />
that his mother had died, Mr Khordadian returned to Iran<br />
and spent a couple of months visiting relatives and friends.<br />
But he was arrested at the airport when he tried to leave.<br />
After several months in jail he has finally been released,<br />
following sentence by a Tehran court. It found him guilty<br />
of enticing and inciting the nation’s youth to corruption.»<br />
(Jim Muir, BBC News Tehran)<br />
«It is a day of joy. Come, let us all be friends! Let us take<br />
each other by hand and go to the Beloved (God). When we<br />
become stupefied in Him and are all one colour, let us keep<br />
going, dancing, toward the bazaar. It is a day for all the beauties<br />
to dance – let us close down our shops and all be idle.<br />
It is a day for the spirits to wear robes of honour – let us go<br />
as God’s guests to the mysteries. It is a day when idols are<br />
setting up tents in the garden – let us go to the rosegarden<br />
and gaze upon them!» (Rumi, persisk mystiker og poet fra 1200-tallet)<br />
Opptrinn: «VærDen»<br />
Constance Joy Vena // Emilie Dahlèn // Victoria S. Havstad // Siv Svaleng // Liv Marie Bendheim<br />
// Stiller ut på IKM 7 aug. - 7 sep.<br />
«VærDen», viser 4 aktører med et smykke mellom<br />
seg. Smykket er i fokus; det er noe verdifullt man<br />
vil ta vare på. De har funnet et bevegelsesgrunnlag som er<br />
styrt av smykket, men også av seg selv; sin kropp og sitt skall –<br />
med muligheter og begrensninger.<br />
«VærDen» handler om å visualisere balanse. Man er uløselig<br />
knyttet til hverandre og avhengige av hverandre, enten man vil<br />
eller ikke. Smykket er et uttrykk for deg, meg eller kloden vi le-<br />
ver på; hva gjør vi, hva gjør vi ikke, hva må vi gjøre for å skape<br />
balanse sammen? Hvordan samhandler vi, hvordan kommuniserer<br />
vi. Alle bidrar med seg og sin kunnskap, men også<br />
med sine «handicap». Vi må utfylle hverandre. Vi utgjør mangfoldet.<br />
Vil du Være Den i verden?<br />
s . 69<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
«Voluntary Security<br />
Check 2»<br />
Installation/ performance by Jumana Manna // Stiller ut på IKM 7 aug. - 7 sep.<br />
A walk through metal detector and two official<br />
guards with hand held detectors stood at the<br />
entrance to Nasjonalteatret underground station<br />
on May third 2007. The security check only<br />
blocked a section of the entrance, making it possible<br />
to avoid it. The reactions from the public<br />
were varied. Many stood line and got checked,<br />
as done in airport security, others questioned<br />
the unexpected situation, and a few got nervous<br />
at the thought that the check was a result of a<br />
threat to the underground station.<br />
The seven hours of security infliction in central <strong>Oslo</strong>, a relatively<br />
safe city with little worry of terrorist attacks, passed<br />
smoothly. A brief TV reportage on the evening news reassured<br />
the public that this was an art installation and not a security<br />
measure taken as a result of an actual threat.<br />
The guards shifted every two hours. This meant there was a total<br />
of eight guards, each reacting differently to the job given to<br />
them. They were given simple directions to check people passing;<br />
not to force anyone through, to ask permission before<br />
checking bags, and to give a short explanation to those who<br />
asked what the check was about. From there on they were given<br />
the responsibility to interpret their position, as they found<br />
appropriate. The power of authority was used in varying extent<br />
from guard to guard. In one case, they refused to continue<br />
their shift, from fear that they would be sued for fulfilling a duty<br />
they were not trained for.<br />
The next performance planned of this kind will be on August<br />
7th, 2008, at the main entrance gates to the Frogner Park.<br />
I find the entrance to one of the greatest tourist attractions of<br />
the city, surrounded by beautiful villas and rich society, a great<br />
place to have a security check, which is something opposite to<br />
what this area of the city represents.<br />
This voluntary security check can be a means to question authority,<br />
the usefulness of so-called «security» measures such as<br />
these and the direct effects on the individual as a result of these<br />
changes. Are security checks necessarily there for our benefit<br />
and safety, or are they used to raise the levels of fear among<br />
the masses, the results of which are that a defensive and militant<br />
attitude becomes more widely acceptable with violent undertakings?<br />
The placement at the most secure and wealthiest part of<br />
town can be a comment on Norway’s inherent part of the global<br />
world, and that it is not a distant paradise necessarily shielded<br />
from political and economical hazards.<br />
s . 71<br />
KO N T U R<br />
N r. 1 4
Bidragsytere, Kontur #14<br />
Anita Hillestad<br />
Billedkunstner og overlevelesesstrateg, www.anitahillestad.no<br />
Anne Krogstad<br />
Professor i sosiologi, Universitetet i <strong>Oslo</strong><br />
Audun Engh<br />
Jurist, aktivist i prosjektet Omgivelser.no og Stiftelsen Byens Fornyelse<br />
Bård Isdahl<br />
Forfatter og arkitekt i Norsk Form, www.norskform.no<br />
Christopher Rådlund<br />
Billedkunstner, www.allgronn.org/radlund<br />
Crotonic X Crew<br />
Dansegruppe med folk fra Nordic Black Theatre School og kulturhuset<br />
Hausmania: Fernanda Branco, Elena Bylund, Loan Tp Hoang,<br />
Caroline Jacobsen og Jessica Wiklund<br />
Elisabeth Medbøe<br />
Billedkunstner, http://home.online.no/~e-med/<br />
Gisle Harr<br />
Billedkunstner, www.galleribriskeby.no/kunstnere.html<br />
Haugen / Zohar arkitekter<br />
Billedkunst og arkitektur, www.hza.no<br />
<strong>Helge</strong> <strong>Hiram</strong> <strong>Jensen</strong><br />
Aksjonsforsker, www.hiram.no<br />
Hundessa Gemeda Mirgise<br />
Sosiolog fra universitetet i Addis Abeba, asylsøker bosatt på Vardåsen<br />
asylmottak<br />
Iselin Lønn<br />
Billedkunstner www.iselinlonn.no/<br />
Jumana Manna<br />
Billedkunstner fra Jerusalem, og student ved Kunstakademiet i <strong>Oslo</strong>.<br />
Kari Strand<br />
Dramapedagog og forteller, www.karavane.info<br />
Katharina Dale Håkonsen<br />
Redaktør for DogA-magasinet, www.doga.no<br />
Kathleen Morley<br />
Billedkunstner, grafisk designer, masterstudent i kulturfag og<br />
overlevelsesstrateg.<br />
Landskapets vrangside<br />
Sci art-prosjekt om det overflatene skjuler<br />
Nizam Najjar<br />
Studerer regi ved Den Norske Filmskolen på Lillehammer<br />
Rachel Dagnall<br />
Billedkunstner og overlevelsesstrateg, www.h8w.net<br />
Siri Stensvik<br />
Billedkunstner, www.siriharrsteinvik.com<br />
Space Group<br />
Arkitektkontor, www.spacegroup.no<br />
Steffen Håndlykken<br />
Billedkunstner, handlykken@gmail.com, www.instituttforfarge.net<br />
Stein Holte<br />
Poet<br />
The Flip Out<br />
Arkitektstudenter ved Bergen arkitektskole (BAS): Alaleh Navaii,<br />
Siri Katinka Valdez, Eirik Aakhus Solheim ogTherese Rustad<br />
The Hungry Hearts<br />
Pin-Up Performance Band: Tonje Gjevjon, Ingeborg Kolle, Sofia Varino,<br />
Edith Roth Gjevjon og Line Halvorsen, www.hungryhearts.no<br />
Tjodun Felland<br />
Dramapedagog og forteller, www.fabelakt.no<br />
Tone Hansen<br />
Billedkunstner, tone.hansen@hok.no<br />
Vincent Lunges Institutt<br />
Tverrdisiplinær kunstgruppe: Mehrdad Baradaran, Ali Djabbary,<br />
Marit Fagerheim Wiik, Ulf A. Melbye og Jone Skjensvold,<br />
www.vincent-lunges.com<br />
VærDen<br />
Tekstilkunstneren Constance Joy Vena i samarbeid med danserne<br />
Emilie Dahlèn, Victoria S. Havstad, Siv Svaleng, Liv Marie Bendheim<br />
Åse Brandvold<br />
Journalist i Klassekampen, ase@adbusters.no