Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Enkelte var ikke så nøye med maten til sjøfolkene. På lange<br />
reiser ble det ofte mangel <strong>på</strong> verdifull føde.<br />
I en Sørlandsavis sto det en gang følgende avertissement: kalte vi det.<br />
Da kom skipperen ut i flotteste antrekk - skrittet over dekk, steg<br />
opp <strong>på</strong> rekka og hoppet <strong>på</strong> sjøen.<br />
«Mann over bord!» skrek jeg av full hals, og ut kom svensken.<br />
«Er du blitt gal? Hva skriker du for? » «Skipperen har hoppet over<br />
rekka. Få tak i styrmannen.»<br />
Det ble kastet ut en «laider» fra rekka, og de lyste langs skutesiden<br />
og ropte.<br />
«Du får nok klatre ned og hjelpe ham, «Lias». Vi kan ikke la<br />
skipperen drukne som en katt.»<br />
J eg steg ned og måtte dukke ned til underarmene. Det skaljeg si<br />
ble litt aven jobb. Endelig fikk jeg tak i ham, men ikke et skritt<br />
kunne han entre, hang maktesløs i armene mine.<br />
Vi fikk tau under armene <strong>på</strong> fyren, som straks ble heist over<br />
rekka.<br />
Styrmannen morsket seg og sa: «Hvordan kunne du finne <strong>på</strong> å<br />
hoppe over bord? Er du blitt helt gal? » «Hold kjeft», sa skipperen.<br />
«J eg skulle i land å ha en drink hos Svenske-Sara. Der ser du vel<br />
det lyser.» Svenske-Sara dreven bar, og der var han stamgjest. Da<br />
skipperen hoppet over rekka, trodde han det var kaia han havnet<br />
<strong>på</strong>.<br />
Vi dro ham inn i lugaren, skiftet <strong>på</strong> ham tørt tøy, la ham i køya<br />
som et barn og låste døren.<br />
Et par dager etter fikk vi storm <strong>på</strong> reden. To store taubåter måtte<br />
berge oss - en forut, den andre akter. Det lykkes etter en del strev å<br />
få båten vår til kai, så vi fikk losset lasta som var nøttekull.<br />
Neste gang vi klappet til kai var i Amerika. «Der rømte jeg», sa<br />
Lias - eller Elias som var hans rette navn. «Jeg holdt ikke u t å være<br />
ombord i den båten lenger.»<br />
Etter to og et halvt år havnet jeg atter <strong>på</strong> Framnes. Aksel var blitt<br />
en plugg - seks år- og <strong>på</strong>sto at han kjente pappa, men ikke meg. Da<br />
mamma sa at jeg var pappa, stilte han seg tvilende og så vantro <strong>på</strong><br />
meg, men ga seg da han tok i mot mange fine presanger.<br />
Vår datter, Karen, var blitt to år og var en deilig unge - pen og<br />
snill. Dukke og vogn var det kjæreste hun fikk. Alt var i den<br />
skjønneste orden <strong>på</strong> Framnes, og jeg gledet meg til landlivets<br />
behageligheter.<br />
På syv år hadde jeg gjort en glimrende karriere. Nå eide jeg<br />
gården Framnes, barkene «Norge», «Framnes» og «Lina», verft,<br />
47