You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
I<br />
"I<br />
I<br />
En skal se seg vel føre, tenkte Matilde, og ikke slå til for fort. Og så<br />
ble det et jag uten like over store områder. Mor foran og guttungen<br />
småspringende etter med finger i munn og nese alt i ett. Jo, visst<br />
tok de trikken, men for det meste brukte de bena. Det kostet 30 øre<br />
å trikke. En måtte være økonomisk. Merkelig at ikke Ole Hans ble<br />
lei, men stundom var han noe treg å få med. Han stoppet opp i<br />
vinduer og nistirret <strong>på</strong> flotte varer og underlige reklamegjenstander.<br />
Da måtte mor dra ham med seg eller kjøpe kake, hveteboller.<br />
Om kvelden kom de til losjiet uten kåpe, men mor hadde småpakker<br />
med. Ole Hans lurte <strong>på</strong> om det var presanger, for svartjulaften<br />
fylte han 8 år. Og så kom julekvelden to dager etter.<br />
Neste dag tok de trikken til Skøyen og gikk mot slottet som<br />
guttungen gjerne ville se. Etter å ha vært innom et halvt snes<br />
forretninger fikk gutten i nærheten av universitetsbiblioteket se<br />
en uniformert, lang mann stå midt i den livsfarlige trafikken. Han '<br />
nikket og feimet med armene.<br />
- Er det kongen, mamma?<br />
- Nei, kan du tenke han er så gal? I sted en for å bruke vettet<br />
vendte hun seg til en fyr som det luktet fyll av, noe hun først merket<br />
da det var sagt.<br />
- Er den mannen en galning?<br />
- Skjønner du ikke det da, kjerring, at han dirigerer trafikken! I<br />
det samme satte han noen sinte øyner i henne. - Dumme kvinnfolk!<br />
Dagen før hadde de ringt til onkel Hans <strong>på</strong> Lørenskog, og i dag<br />
mellom kl. 1 og 2 skulle de treffes <strong>på</strong> kaffistova. Men ved 1 tiden<br />
hendte noe som nesten tok knekken <strong>på</strong> Matilde. I en stor forretning<br />
i Lille-Grensen holdt mor så lenge <strong>på</strong> at Ole Hans mistet tålmodigheten.<br />
Han var segneferdig av trøtthet og sult. I to dager hadde han<br />
nesten ikke fått annet enn boller. Nå snakket han til sin mor i en<br />
rasende tone, iblandet hikstegråt.<br />
Fru Sivertsen hadde bare 3. etasje igjen og så skulle de <strong>på</strong> Stova<br />
og spise og treffe onkel. Plutselig var gutten borte som en røk i<br />
vinden. Snart lette de etter guttungen i alle etasjer. De ba om<br />
signalement. Jo, han har brune sko, grå knebukser, blå strikket lue<br />
og så suger han <strong>på</strong> venstre hånds pekefinger. Det siste var meget<br />
viktig. Matilde orket ikke mer da hun nådde 1. etasje. Der sto hun<br />
støttet mot disken, hvit i ansiktet og stirret mot utgangen. En<br />
politimann som var innom, ble også underrettet. En ekspeditør<br />
gikk ut <strong>på</strong> gaten, og straks fikk han øye <strong>på</strong> guttungen som sto <strong>på</strong> et<br />
lite platå i verste trafikken. Han agerte trafikkonstabel og hadde<br />
sin største moro. Mor slo armene om gutten sin, og så bar det til<br />
Stova der Ole Hans fikk i overflod av mat.<br />
Klokken halv to tok onkel Hans inn <strong>på</strong> kaffistova i Rozenkransgata<br />
og undersøkte ved alle bord. Nei han var nok først. Da klokka<br />
82<br />
nærmet seg 4 gikk onkel mot Østbanen for å ta toget hjem. Han var<br />
ergelig. - Tenk å narre folk slik.<br />
På Stortorvet fikk han det innfall å gå innom stova der, og med<br />
det samme han åpnet døren, fikk han øye <strong>på</strong> de to midt i folketrengselen<br />
og tobakksrøyken. Guttungen fløy like i armene <strong>på</strong><br />
onkel. De hadde sittet <strong>på</strong> si stove og ventet, for Matilde visste<br />
ikke om noen annen.<br />
I samtalens løp fikk de høre at onkel skulle til Risør annen<br />
nyttårsdag og kom kanskje innom Kragerø. Da fikk Ole Hans en<br />
ide. Nå var han lei av kåpejakten som ennå ikke var slutt. Han<br />
spurte mor pent og lenge om å bli med onkel hjem, og hun lot ham<br />
få sin vilje. Etter det som hendte <strong>på</strong> hjemveien, så var det nok en<br />
heldig avgjørelse.<br />
Venninnen flirte da Matilde kom inn til henne i kveldingen uten<br />
å ha bestemt seg.<br />
Neste dag var svart julaften. Da måtte fruen hjem, det var sent<br />
nok. Hun hadde best lyst til å la kjøpet være, men så syntes hun det<br />
var flaut å komme hjem uten kåpe.<br />
Venninnen gikk med for annen gang, og kåpen ble kjøpt i Storgata,<br />
i den forretningen de først var inne i. Når en kjører motorbåt i<br />
tåka, hender det stundom at en kjører i ring og kommer dit en<br />
startet fra.<br />
Stakkars Matilde. Så ble det hastverkskjøp <strong>på</strong> tross av god tid -<br />
om 20 minutter gikk toget. Kroner 175 var prisen, og det minket<br />
faretruende i vesken. Heldigvis hadde hun sikret seg billett. Venninnen<br />
fulgte henne til Vestbanen lettet over å være kvitt besøket.<br />
På Meheia begynte sneværet og da de nærmet seg Nordagutu<br />
kom fru Sivertsen i snakk med en pen, pyntelig mann som ga<br />
inntrykk av å være godt kjent.<br />
- Ja, her reiser jeg ofte, og neste stoppested er Nordagutu. Der<br />
skal De gå av og bytte tog, men ikke jeg som skal til Porsgrunn.<br />
Og så la han ut om alle de møter og fester han skulle <strong>på</strong> i julen.<br />
Hun fikk så godt inntrykk av mannen. Da toget saknet farten, sa<br />
han:<br />
- Nå må De nok skynde Dem frue.<br />
Matilde grep kuffert og pakker og for mot utgangen, gled <strong>på</strong><br />
stigbrettet og falt <strong>på</strong> fire i sneen.<br />
Da hun hadde børstet det meste av seg, så hun seg rundt og ble<br />
meget forskrekket. Det var ikke Nordagutu, og der gikk toget fra<br />
henne.<br />
Her sto Matilde i snestormen ved en liten holdeplass i ville skogen.<br />
Ikke et menneske å se. Jo, der kom en banemann.<br />
- Jeg har gått av toget for tidlig og skal til Kragerø. En mann i<br />
kupeen sa at dette var Nordagutu.<br />
83