You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
For å korte tiden kom verten inn med et puslespill og domino,<br />
dette ble flittig brukt. «Hadde en enda hatt en kortstokk», sa unggutten.<br />
Kvinnfolkene ønsket seg et strikketøy.<br />
Til middag ba madammen dem <strong>på</strong> ertesuppe. Så deilig det smakte.<br />
Etter en lang kveld og natt våknet Karl Edvard ved femtiden. -<br />
Været hadde gitt seg. De måtte opp, gnidde seg i øynene, var stive<br />
etter å ha ligget hardt, hutret og frøs litt, og foran seg hadde de<br />
hjemveien.<br />
De ble forskrekket da de sto i porten og så snømengden som rakk<br />
opp til vinduene og delvis dekte disse. De måtte også bruke armene<br />
for å komme gjennom snøhavet.<br />
På hjemveien ble det sagt lite, men rodd så mye hardere, karene<br />
med hver sin langåre og jentene med hver sin alminnelig åre.<br />
Vinden spaknet etter hvert. Etter fire timers roing nådde de N orjordet<br />
annen juledag ved ti-tiden, - de to jentene rodde videre '<br />
østover. Karene skulle stolpe hjem, og det ble slit. Noe hadde de<br />
også å bære <strong>på</strong>.<br />
Uthuset <strong>på</strong> Norjordet var nesten begravd. En snøfonn dekte<br />
nesten hele endeveggen. Den fonnen måtte de gjennom og de traff<br />
mange slike. Av og til måtte de sette seg i snøen for ikke å bli<br />
sprengt. Ved tolv-tiden rakk de frem til Hovedgården. De måtte gå<br />
ned for å få tak i dørhåndtaket.<br />
Hva kona og barna hadde opplevd det siste døgn av savn og<br />
angst, er en annen historie.<br />
Om morgenen kom Erik, far til Oluf, som han spurte etter. Erik<br />
foret dyrene. Derfra gikk han <strong>på</strong> ski til Vadvika for å trøste gamle<br />
Anne Marja, som satt i den største redsel for Helga som hun mente<br />
var død og aldri fikk se mere. Karen bodde <strong>på</strong> Furuholmen.<br />
At Anne Marja hadde fått lite mat i julen og ikke hadde noe i dag,<br />
brydde hun seg ikke om. Verre var det med kua, som nesten ikke<br />
hadde fått mat siden julaften. Erik fant fjøset, det minste han<br />
hadde sett, og helt begravd i snø.<br />
Da han fikk opp døren og kom med høydotten, så den sulten ut.<br />
Det var siste kua Vadvikjentene slet med. Den sto inne både sommer<br />
og vinter og hadde til slutt klover så lange som små ski. -<br />
Jentene slet seg for tidlig ut med å skaffe for til kua, og det ble<br />
sulteforing.<br />
Det ble jubel blant barna <strong>på</strong> Hovedgården da far kom i god<br />
behold med julestasen og godtene, og de så <strong>på</strong> far som en som<br />
hadde vært bortreist en tid.<br />
Kona i huset fikk det travelt med å stelle mat. Anne Helene kokte<br />
kaffe, ekstra god, skar deilig julekake, bar frem lutefisk med sennep,<br />
brød og annen bakst.<br />
80<br />
Oluf hvilte en stund, lånte et par ski og rakk hjem i lyset.<br />
Karl Edvard stelte dyrene, gikk til sengs og våknet langt ut<strong>på</strong><br />
tredjedag jul, sprek og uthvilt.<br />
Men da var det regnvær, det høljet ned hele dagen, trærne knakk<br />
som fyrstikker borti skogen. Mange måtte <strong>på</strong> takene og måke, det<br />
så farlig ut for takbrekk.<br />
Om kvelden klarnet det, månen var nesten full, og det ble smellkaldt.<br />
Snøen frøs så hardt at en kunne kjøre <strong>på</strong> skaren over alt i<br />
skog og mark. Ja, det var noe til julehelg!<br />
Matilde Sivertsen <strong>på</strong> juleinnkjøp i Oslo<br />
I mange år hadde fru Sivertsen snakket om en Oslo-tur. Hun hadde<br />
hørt så mye prat om de store billigsalgene, og det var særlig ny<br />
vinterkåpe Matilde ønsket seg, en kåpe som ingen av venninnene<br />
hadde maken til, av siste mote.<br />
Du kan vel kjøpe kåpe her i byen, sa Sivertsen. Forretningene i<br />
Kragerø har alltid ført gode varer.<br />
- Ja, men i Oslo er utvalget så mye større og prisene lavere.<br />
_ Du må regne med reiseutgiftene Tilla. Jeg synes det er som å gå<br />
over bekken etter vann, sa den fornuftige Sivertsen.<br />
- Unner du meg ikke en Oslotur? Jeg har ikke vært i hovedstaden<br />
siden byen hette noe annet. Hun ble skarp i røsten, og da tidde<br />
mannen.<br />
Ole Hans var nesten 8 år, og mor hadde lovet ham å få være med.<br />
Gutten hadde en slem uvane. Han sugde (til stadighet) <strong>på</strong> venstre<br />
hånds pekefinger og grov seg i nesen som hadde tendens til å peke<br />
mot sky. Det var et komisk preg over gutten, og det var vemmelig å<br />
se <strong>på</strong> manerene hans, spesielt når han var forkjølet. Det var umulig<br />
å få ham fra det.<br />
Det første året <strong>på</strong> skolen hadde Ole Hans det vondt. Han ble ertet<br />
ubarmhjertig av elevene. Stundom kom også lærerne med ironiske<br />
bemerkninger i den gode hensikt å få gutten til å holde opp. Ole<br />
Hans var ofte i slagsmål og kom mer enn en gang rasende og<br />
storgråtende hjem til mor.<br />
Noen dager før jul tok de båten til Oslo og fikk bo hos en kjenning<br />
i Pilestredet. Der fikk de ligge <strong>på</strong> en divan. Ved 9-tiden neste dag<br />
dro venninnen med dem til en flott forretning i Storgata. Jo, der var<br />
det utvalg, men ingen ting etter fruens smak. Etter en halv time dro<br />
de derfra til stor lettelse for betjeningen.<br />
81