Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
I<br />
I<br />
«Nei, vil du kjøpe hus og holme, så gjør det, du». Og prisen var lav<br />
som før nevnt.<br />
Her bodde Jens og Maren i 40 år og hadde 10 barn som levde opp,<br />
9 jenter og en gutt. Hvordan de strevde med barneflokken er en<br />
historie for seg. Bare tilslutt skal det nevnes at den siste Kjeholmmannen<br />
holdt <strong>på</strong> skyte seg ihjel i 40 års alderen.<br />
Med lånt børse la han i vei etter en tiur <strong>på</strong> topp. Børsa hadde<br />
lenge hengt ubrukt, tennålen sto ute, fastrustet. Jens hadde hastverk,<br />
slo sluttstykket <strong>på</strong> plass, nålen for inn i knallperlen og ladningen,<br />
gikk bakover og ødela langfingeren <strong>på</strong> høyre hand, der han<br />
hadde to stive, ubrukelige fingre fra før. Heldigvis holdt han børsa<br />
fra livet.<br />
I 30 år slet han bare med de to fingre <strong>på</strong> høyre hand, klypa, men<br />
den var sterk.<br />
Han skjøt hundrevis av sjøfugl etter den dag og rodde rundt<br />
Jomfruland <strong>på</strong>jakt, og fisketurer så mang en gang. Og så kunne det<br />
hende at når han trøtt, sulten og utslitt kom hjem fra en slik langtur,<br />
måtte til Kragerø etter jordmor ...<br />
Da ekteparet .med fire barn flyttet inn <strong>på</strong> holmen i 1903, var det<br />
mye av all slags fisk og sjøfugl i skjærgården. Jens var en førsteklasses<br />
fisker og drev med snøre, ruser, teiner og garn til alle årets<br />
tider. Han likte dårlig annet arbeide.<br />
Om vintrene tok nesten alle voksne karfolk og store guttunger<br />
arbeid <strong>på</strong> de tre iskjenn med snømåking og issjau - en flokk <strong>på</strong><br />
30-40 mann. Så fort det kom en snøklatt var de <strong>på</strong> «pletten».<br />
Snøen var som «manna» - den gav penger og mat, en kjærkommen<br />
gave fra det «Høye». .<br />
J ens var sjelden med <strong>på</strong> dette. Da tok han heller kjelken og la ivei<br />
<strong>på</strong> isen hvis den var sterk nok. Han la en kasse bak<strong>på</strong>. Der satte han<br />
seg med en «piggstav» i hver neve, og pigget ivei - det gikk stykende.<br />
Det var nokså alminnelig å stegle (snøre med mange kroker)<br />
sild <strong>på</strong> «De Mørke Buktene» og andre steder. A pilke etter torsk<br />
drev han mye med. '<br />
Lenge var torsken nede i en pris av 35 øre pr. kg. Da guttungen<br />
ble med ham, kunne Jens ha opptil 85 ruser. De trakk 3 ganger i<br />
uka. Dengang var det nok av grønntare. Den sto som en eng i sjøen<br />
med opp til 3 favners lengde, og det vrimlet av reker og annen åte.<br />
I Kvernkilen gikk det hver høst store mengder av ørret opp i<br />
bekken for å gyte. I nevnte kile fikk J ens og gutten så mye torsk en<br />
gang at det flømte over fiskerommet, de måtte kaste den rundt og<br />
helle vann <strong>på</strong>. De kom synkeferdige inn til brygga. Der hadde de<br />
fiskekum som tok mye. Til alle tider hadde de fisk gående ved<br />
Kjeholmen så nær som <strong>på</strong> varmeste sommeren.<br />
Under 1. verdenskrig stimet makrellen inn mot kysten i «uhor-<br />
72<br />
velige» mengder; flere fisket godt i bunngarn og ble velstående.<br />
Fra slike kunne man bare øse opp, og nær sagt all slags fisk gikk<br />
inn, også laks.<br />
J ens kostet seg et prektig vad, leide en mann med, og gutten<br />
hjalp til. Jens var ualminnelig forsiktig med redskapen så midtpartiet<br />
av garnet fisket de med til hen imot 2. verdenskrig.<br />
Kjeholm-fiskeren pleide å lagre «søkke» (stein) under tak. En kar<br />
gjorde narr av ham for det: «Tenk! Nå lagrer Jens stein mot vær og<br />
vind.» «Nei, det er ikke steinene det gjelder,» sa Jens, «men den<br />
taugenden som ligger rundt hver eneste som du og andre skifter<br />
nye hvert år.» Han hadde enkelte ruse-«gjorder» i bruk i ca. 50 år,<br />
gran ligger lenge i vannet.<br />
Vinteren 1904-05 var J ens <strong>på</strong> sildefiske ved Haugesund sammen<br />
med en engelskmann som hette Robert, og han eide skøyta. Meningen<br />
var å komme hjem til jul. Da de hadde passert Risør, ble de<br />
møtt av snøtykke og stampesjø.<br />
Julaften kom, og <strong>på</strong> holmen ventet de forgjeves <strong>på</strong> far. De «gløttet»<br />
stadig utover fjorden i snøværet, og luren fra Jomfruland satte<br />
i med «grelle» brøl, så nifst og uhyggelig, stakkars far, ungene<br />
begynte å sutre og trivdes ikke. Juletre ble det ikke iår. Esken med<br />
all pynten var hentet ned fra loftet; men ingen far kom, og det tok til<br />
å skumre. Da tok mor, som var med barn, øksa og stolpet oppover<br />
holmen, og hogg en bjerkebuske, bedre enn ingen ting. Hun satte<br />
fot <strong>på</strong> og plasserte den i stua. Da gråt de to største jentene, men<br />
humøret steg og smil kom fram da mor hjalp med å få all stasen <strong>på</strong>,<br />
med tente lys og stjerne <strong>på</strong> topp. De gikk rundt og sang til risgrøten<br />
og lutefisken sto <strong>på</strong> bordet.<br />
1. juledag kom far, og da ble gleden stor. Alle stimlet omkring og<br />
gav ham kyss og klemmer. De hadde ikke sett ham <strong>på</strong> 6 uker. Han<br />
hadde mye matvarer med, klesplagg, sko og «godter». To flasker<br />
mjød lå <strong>på</strong> bunnen, den ene fikk han gratis.<br />
Denjuledagskvelden glemte aldri de største. Den vinteren Julie<br />
kom til verden, hadde Jens en av sine verste turer til byen etter<br />
jordmor; det var 3. juledag. Isen lå <strong>på</strong> de indre fjorder. Han brøt seg<br />
framover Oterøyfjorden i en 17 fots Arendalssnekke, måtte utenom,<br />
og rundt Skåtøy og inn Kragerøfjorden; der var det klart vann.<br />
På hjemveien fikk de nordost og snøvær og ble nødt til å sette<br />
seil, stykkevis, eller ro <strong>på</strong> spreng, og sjøene vasket over, minusgradene<br />
økte etter hvert, ogjordmoren for nokså ille. Da de landet ved<br />
midnattstider, måtte Jens hjelpe å slå is av kåpa som var helt stiv.<br />
Etter utført jobb med nok et spedbarn i huset, gav de seg tid ut<strong>på</strong><br />
morgenkvisten til å spise litt og «slurpe» i seg noe varm kaffe før<br />
det bar <strong>på</strong> vei tilbake. Det ble fire enkeltturer <strong>på</strong> Jens, og det ble<br />
mange slike før alle 10 var kommet til verden. I 1912 fikk de motor-<br />
73