You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
det engelske flagget, samt hente en flaske god vin - en skål <strong>på</strong> en<br />
god avsluttet forretning.<br />
«Ingen sak når en har med gentlemen å gjøre» sa en av rederne.<br />
Siden ble det mer vin, lunch og taler, og sekretæren for assuranseselskapet<br />
skrev ut en sjekk. Kapteinen fikk en halvpart, mannskapet<br />
den andre.<br />
Bergelønn - fest og galla<br />
Konsulen innkasserte beløpet og hver mann fikk sitt etter oppført<br />
hyre. Han foreslo skipets kvinner også måtte huskes <strong>på</strong>. De fikk<br />
hvert sitt ur som jeg bekostet av mitt honorar - noe de ikke fikk<br />
vite.<br />
Det ble litt aven fest den dagen belønningen kom; alle fikk fri.<br />
Klokka 9 møttes samtlige i fineste puss akter. 15 mann fikk belønning<br />
av assuranseselskapet for 50 til 250 francs. Da dette var over,<br />
spiste alle i land gratis. Først klokka 11 møtte alle hos konsulen,<br />
kontor og siderom var vakkert pyntet, konsulen i uniform, personalet<br />
i galla.<br />
I sin tale nevnte han at det var ham en stor ære å overrekke<br />
belønningen for en sådan sjømannsdåd som omfatter både vår<br />
stand og vårt fedreland. - En dag som denne vil ingen av oss<br />
glemme - et minne som det vil tales om i fremtiden.<br />
Så fikk alle sin del av rederne og samtlige ønsket beløpet hjemsendt.<br />
Deretter gikk konsulinnen frem og hengte et gullur med kjede<br />
rundt halsen <strong>på</strong> begge damene, og festet uret <strong>på</strong> deres bryst.<br />
«Vi skal dekorere den lille karen også», sa hun. Og Aksel fikk et<br />
nydelig norsk silkeflagg som hun hengte over hans høyre skulder<br />
hvor fruen plasserte en sløyfe.<br />
Rederen min i Norge fikk tilsendt det beløp som han tilkom.<br />
Deretter skrev jeg brev til foreldrene om redningen av «Ericcassia»,<br />
samt belønningen.<br />
Damene fikk tilbud om å reise hjem; men de ville være med til<br />
Amerika. Siden med last til London og derfra til Gavle. Snart seilte<br />
vi mot Norge - hjem.<br />
En dag kom styrmannen inn i min kahytt, han ville snakke med<br />
meg i enerom, han virket så stille og beskjeden. «Saken er den, hr.<br />
kaptein, Johanne (Hanna) og jeg har forlovet oss».<br />
«Gud velsigne deg; det er ingen jeg heller ville ha til svoger». Ved<br />
middagen drakk vi de nyforlovedes skål, og om kvelden gikk vi i<br />
teater i Gavle.<br />
Da vi landet ved Framnes, hadde vi i tre og et halvt år vært<br />
ombord i barken «N orge». Det var ubeskrivelig hyggelig å komme<br />
40<br />
hjem. Aksel var blitt litt av en kar - og vide bereist.<br />
Snart giftet de to seg. Bryllupet ble feiret hos mine foreldre og<br />
Hanna reiste ut med sin mann som fikk «N orge» å føre. Jeg slo meg<br />
til hjemme for en tid - <strong>på</strong> Framnes.<br />
Storbedrift <strong>på</strong> gård og verft. Kjøp av naboeiendommen<br />
Det var en fornøyelse å se hvor flinke alle hadde vært mens vi<br />
seilte. Haven bugnet av frukt. På stallen sto fem hester, og i fjøset<br />
bortimot ti kuer og ungdyr, griser og høns. Framnes var i ferd med<br />
å bli et mønsterbruk. Forpakteren og hans kone var flinke - fortreffelige.<br />
Både min kone og jeg savnet og lengtet etter sjølivets travelhet,<br />
men ikke Aksel. Min bror, skipsrederen, hadde gått i gang med<br />
stordrift- et skip var hovedbygningen, og drev med beddingen. På<br />
vannet lå en eldre skute som trang reparasjon.<br />
Han hadde innredet kontorer og bygd et sjøhus. Det var interessant<br />
å se utviklingen og orientere seg i vår nybygde skute som snart<br />
skulle <strong>på</strong> langreis.<br />
Den sto <strong>på</strong> beddingen og var min brors, en middels stor brigg.<br />
På riggloftet arbeidet flere mann, lengst borte lå snekkerverkstedet.<br />
Snart opprettet jeg kontor i hovedbygningen, og drev med<br />
befraktning i inn- og utland.<br />
Naboeiendommen til Framnes var vanskjøttet i bunn og grunn<br />
og hadde vært utlyst til tvangsauksjon flere ganger. Den kjøpte jeg<br />
og fikk meget godt kjøp.<br />
Min bror, skipsbyggeren, var <strong>nett</strong>opp kommet fra et flerårig<br />
opphold i Danmark og Tyskland. Han hadde søkt mer utdannelse i<br />
sitt fag.<br />
Julaften ble et minne for livet. Julaften kom det gjester fra byen.<br />
Det var besteforeldre, frøknene Jørgensen, mine brødre og flere<br />
venner. De ble hentet med hester i bredsleder og langsleder med<br />
ekstraseter og tepper, gode fotposer og pelser.<br />
De kom i skumringen og samlet seg i peisestuen. Lysene var tent,<br />
og det brant lystig i kakkelovnen, for det var knakende kaldt ute.<br />
Først servertes rykende varm kaffe, søsterkake og et glass «curacao»<br />
eller to. Etter<strong>på</strong> beså damene kjøkkenet mens skipsbyggeren<br />
og jeg tente lysene <strong>på</strong> juletreet, de andre underholdt seg selv. I<br />
storstuen sto treet og glitret i all sin stas.<br />
Etter min velkomsttale ba jeg herrene engasjere sin dame til<br />
gangen rundt juletreet og følge meg. Jeg bød opp den eldste frøkenen<br />
Jørgensen; min far tok den andre, skipsbyggeren min kone, en<br />
annen bror bestemor med Aksel ved hånden, og dermed toget vi<br />
parvis over gangen til storstuen.<br />
41