You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Hunden la i vei; plutselig snudde kua seg, rente etter bikkja og<br />
tok den <strong>på</strong> horna og kastet den rundt flere ganger. På et øyeblikk<br />
var vi der og reddet den, klappet og trøstet den og ble ille til mote.<br />
Om litt lusket den hjem.<br />
«Nå måtte hunden avlives» mente far, under våre protester. Vi<br />
kunne ikke forsone oss med tanken at Paddy måtte dø.<br />
Dødsdagen ble gjerne utsatt. Ingen <strong>på</strong> gården, ei heller naboene<br />
ville ta dens liv.<br />
En senhøstes morgen kom Jens fra Kjeholmen med hagla. Han<br />
gledet seg til jobben og kaldflirte av oss unger.<br />
Nå skulle endelig det gamle, stygge beistet ut av verden.<br />
Far tok et blikkfat med godbiter og melk og narret hunden med<br />
seg til det siste måltid ovenfor huset der Jens sto med børsa, og<br />
snart smalt det.<br />
Ved « Sandhola» ble den begravet like ved bekken under de høye<br />
trær. Jeg kan ennå peke ut gravstedet.<br />
Ingen av oss kan glemme Paddy. Når læreren i barneskolen leste<br />
hundehistorier fra de gamle, gode lesebøkene, om: «Barry», «Gullik<br />
og ulvene», «Alarm», «Ulveslaget, men aller helst: «Berre ein<br />
hund, han Hal!», av Per Sivle, ja, da tenkte jeg <strong>på</strong> Paddy og sammenlignet,<br />
og i tankene såjeg graven til Paddy ved Sandhola hvor<br />
vi lekte så ofte i vår barndoms tid.<br />
(Skrevet 1967)<br />
Spredte trekk fra 20 års samvær med skuespiller<br />
Egil Eide<br />
Egil Eide bodde <strong>på</strong> Gumø i 20 somre fra 1926, og det var en festlig<br />
tid. Den gamle husmannsplassen, Bråtane, syntes vi alltid var så<br />
dyster og trist; en så ikke noe til livet <strong>på</strong> sundet fra den gamle<br />
morkne husmannsstua. Men fra Eides inntreden fikk vi et annet<br />
inntrykk. Han ga omgivelsene innhold og særpreg. Når vi fortalte<br />
at stua hadde vært fjøs <strong>på</strong> østre Gumøy i leilendingernes tid og<br />
kanskje ca 3 hundre år gammel så syntes han det bare var morsomt.<br />
Eide ble så inderlig glad i stedet sitt, og gikk straks igang med<br />
forbedringer, bygde veranda og hengte skipslanterner i krokene<br />
og utenfor. Over døra hang en stor bjelle med snor. Han kostet<br />
båthus og brygger, benker og bord plasserte han <strong>på</strong> sine yndlingssteder.<br />
Her koblet han av, leste sine roller og koset seg. Av og tillot<br />
han sin veldige røst runge mot Langøyheien, og ekkoet ga gjenlyd.<br />
Bak seg hadde han mørke granskogen.<br />
Ved sundet hadde han to gamle kanoner som han av og til tok i<br />
48<br />
bruk. Sammen med sine gjester fyrte han gjerne av når Breviksbåten<br />
passerte. Skipperen slo aven smule <strong>på</strong> farten og ga et<br />
støt i fløyta.<br />
En gang ville noen ta imot ham med salutt og gjøre ære <strong>på</strong><br />
mannen. De puttet i krutt, papir, småstein og andre saker og ting.<br />
Etter et års fravær kom Eide i båt forbi odden og slo av motoren. Da<br />
smalt det to skudd, for et rabalder. De tok imot ham <strong>på</strong> tunet og<br />
ønsket ham velkommen. Da var han ikke nådig og blid. Han ble så<br />
fryktelig skremt. Denslags ble aldri gjentatt.<br />
Den første sommeren snakket han ofte om sin berømte frue,<br />
Kaja Eide N orena som hadde slått fullstendig igjennom både i<br />
Amerika og <strong>på</strong> kontinentet og vært bortreist i flere år. «Til somme-<br />
Egil Eides personlighet<br />
kan ingen av oss glemme.<br />
Her i en av sine ypperste<br />
og eiendommeligste roller:<br />
Kongen» fra Bjørnsons<br />
skuespill.<br />
49