Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
distrikteb>. Jeg var nok en av dem som brukte kortest tid. Både<br />
Ingerid og Erling Risting var tilhørere, og om kvelden refe.rerte 9åringen<br />
Erling for hele Ristingfamilien hva Hole sa om mItt foredrag:<br />
«De beste stiler er de korte og gode, så følger de lange og<br />
gode, deretter de korte og dårlige og til slutt de lange og dårlige. Ha!<br />
ha!»<br />
Sigurd Risting og ElIa var min onkel og tante, det var jeg stolt av.<br />
J eg var helst sammen med Ingerid og Erling. Vi lekte sammen i<br />
skog og hage. Når vi tumlet <strong>på</strong> ski i Nordbybakken, var stundom<br />
Egil Thoresen med.<br />
Flere ganger var vi i Virikbakken og rant ned fra hoppet. I et<br />
skirenn satte Sigrid og noen andre kjekke jenter <strong>på</strong> godt føre ned<br />
unnarennet, litt aven bragd i de dager.<br />
På den tiden brevvekslet Hjørdis med Søren. Hun hadde foto av<br />
ham <strong>på</strong> nattbordet. En kveld ble jeg med opp for å se ham. Da jeg<br />
gikk, f6r jeg utover trappa, gikk rundt flere ganger, rabaldret drønnet<br />
gjennom huset, dørene ble revet opp. Husets folk trodde jeg var<br />
skamslått, men jeg reiste opp min lange tynne ulenkelige kropp og<br />
klarte fint å stå <strong>på</strong> to.<br />
114<br />
Lærer Tørris Hjertaas<br />
født 30 .8. -1862 <strong>på</strong> HoLsenøy<br />
i HordaLand. Han var<br />
ansatt i Farsjø skoLe fra<br />
1889 tiL 1900. Ved Kragerø<br />
foLkeskoLefra 1900 tiL 1926.<br />
Døde i 1945.<br />
Sigrid gledet oss ved pianoet, spilte vakre taterviser og annen lett<br />
musikk, jeg ble aldri lei av å lytte. Hun opptrådte i tablåer nede i<br />
byen, utkledd som sigøynerske, grønnkledt og fager med band i<br />
håret, ringer <strong>på</strong> fingrer og armer, hadde gull og sølvstas (dingeldangel)<br />
rundt hals og <strong>på</strong> bryst. Det glitret noe trolsk i hennes vakre,<br />
mørke øyne. Hun var «fortjusande» et oppkomme av smil og latter,<br />
å for en sjarm hun omga seg med.<br />
Julen 1918 feiret jeg <strong>på</strong> Trollhaug, det ble et minne for livet,<br />
stedet ble siden mitt annet hjem. Om formiddagen skulle juletreet<br />
hentes. Vi tre gikk i forveien mot jernbanelinjen, og så en mann<br />
som kom mot Sandefjord <strong>på</strong> drasin. Plutselig kom et ekstratog fra<br />
Larvik. Dette så nifst ut, mannen reagerte ikke. Vi vinket, skreik og<br />
pekte og var 100 prosent oppskaket. Toget sto <strong>på</strong> alle bremser.<br />
Mannen <strong>på</strong> «tralla» tenkte for mye <strong>på</strong> ribbe og annet godt mot<br />
denne «Søde juletid». Endelig snudde han <strong>på</strong> hodet, hoppet av og<br />
rev «tralla» med seg.<br />
Straks kom tante med øksa, og treet bar vi til dørs. Dajuleklokkene<br />
ringte, var også advokat Jens Risting hans frue og Johannes<br />
kommet for en ukes opphold.<br />
På kontoret hadde tante lagt et grønsvær rundt den ovale fotorammen<br />
til Leif som for en tid siden hadde forulykket til sjøs, for en<br />
tragedie. To år etter da jeg atter var <strong>på</strong> besøk, hang det også et foto<br />
av Erling med ramme av samme slag.<br />
Jeg stirret inn i deres øyne. Så skulle de miste begge sine sønner,<br />
noe så meningsløst.<br />
Av og til sto Risting ved skrivebordet og så <strong>på</strong> sine to sønner som<br />
var så evnerike, han sto i dype tanker, lenge. Endelig snudde han<br />
seg, tok av seg lorg<strong>nett</strong>ene som var dugget og pusset dem.<br />
Lærer Risting kom fra Kragerø-distriktet til Vestfold. En vinter<br />
holdt han forsetteisesskole <strong>på</strong> den gamle slektsgård, Rinde i Sannidal,<br />
og ElIa søster til min mor, var en av hans elever. En dag ved<br />
middagsbordet var det en som spurte ElIa: «Hvordan liker du den<br />
unge læreren». Han er ikke noe pen, hun rødmet og følte seg brydd.<br />
Da det siden ble forlovelse og ekteskap, ertet og minnet de henne<br />
med dette: - «ikke noe pen».<br />
Onkel sa engang til meg: «Din tante ElIa var en av de flinkeste<br />
elever jeg har hatt». Det sier ikke lite, en god attest. Tante ElIa var<br />
helt makeløs i mine øyne og ble gammel og mett av dage.<br />
På begravelsesdagen holdt Egil Thoresen en vakker minnetale<br />
over vår kjære tante, og sa bl.a. «Skolen (Skiringssal) har mistet<br />
mor».<br />
115