You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
i<br />
, I<br />
I<br />
Arøyfolket ble bedt i begravelsen, men var redde for smitten. Det<br />
var ikke pent å nekte. Hjelp trengte de også. Helst karfolk møtte.<br />
Per ble også spurt. Da svarte han: «Hvis det blir vestavind og dere<br />
binder to farkoster sammen og setter kista i den bakerste, så skal<br />
jeg bli med".<br />
På hjemveien måtte de først innom Arøy med Per. Etter<strong>på</strong> rodde<br />
de andre til Fluer for å drikke kaffe som skikken var. De satt ute og<br />
spiste og hadde med mat - sending.<br />
Frukttrærne var overlesset med plommer mange steder. Det lå<br />
tykt <strong>på</strong> bakken, mange var redde for å spise. Om høsten var det i<br />
mengdevis med hummer og krabbe - skalldyr som det var vanskelig<br />
å få solgt.<br />
Mor døde fra to små<br />
For mange år siden rev og flyttet en Arøymann et hus i Vesterstrand<br />
og bygde i Humlevika. Han var visst toller. Kona og to<br />
småjenter <strong>på</strong> 5 og 3 år var mye alene og mamma hadde hjertefeil og<br />
kunne dø når som helst. Hun hadde hatt flere anfall. En dag sa hun<br />
til de to små: «Hvis dere ser jeg siger sammen, så gå til Kalvetangen<br />
(naboene) og si det».<br />
Flere ganger gjentok hun dette og hun skjønte at de forsto det. Så<br />
en dag hendte det. Mamma seg sammen og var død. De små lukket<br />
døra og gikk - veien kjente de. Fra Kalvetangen så de småjentene<br />
komme. De leide hverandre. De kunne aldri glemme synet av de<br />
små og hva de hadde å si. Som voksne kom de to til å bo <strong>på</strong><br />
Stråholmen.<br />
Spøkelser - Vardøger?<br />
En 12-åring fra Daniels hus opplevde dette. En dag gikk jeg mot<br />
stranda for å lete etter drivgods. Havet sto <strong>på</strong> og det drev mye rart<br />
inn av og til. Det var sporsnø. Om litt såjeg en mann foran meg. Det<br />
sto store graner like ved. Jeg ropte <strong>på</strong> Peder. Da dro mannen det<br />
ene benet til seg og forsvant mellom granene. Jeg gikk bort, men så<br />
hverken mann eller spor i snøen.<br />
En dag var min søster, Elise, i Vesterstrand og gravde poteter.<br />
J eg tok båten bort for å hjelpe henne og få hjem de tunge sekker.<br />
Jeg kjørte forbi Kalvtangen og der sto kona, Gunda og gravde, og<br />
ved siden av henne sto Stina.<br />
Jeg ropte opp og spurte Stina om de hadde fått mye fisk <strong>på</strong><br />
76<br />
Stråholmen i det siste, men fikk ikke svar, og jeg kjørte videre. Da<br />
jeg traff Elise sa jeg at Stina var kommet. «Det var rarb" sa hun.<br />
«Jeg har ikke sett noen stråholmbåt forbi her i dag".<br />
Neste dag spurte han Gunda: «Var du alene i åkeren i går?" «Ja".<br />
Mannen som opplevde dette, er over 80 år. Dagen etter kom Stina.<br />
Men fortelleren forsikrer at han så henne dagen før. Stina la handa<br />
over øynene - laget solhylle og så mot stranda der to barn lekte.<br />
Husholdersken som gikk igjen<br />
En rik mann som bodde <strong>på</strong> fastlandet drev som skipsreder og<br />
hadde istrafikk. I nærheten av det flotte huset lå istjenna med<br />
renner ned til sjøen der isblokkene ble lastet like ombord i skutene.<br />
Da han ble enkemann, fikk han en husholderske som ble hos ham<br />
en del år.<br />
To arbeidskarer la båtene ved stranda og gikk mot tjenna en<br />
sommerkveld. Ved muren fikk de se en kvinne som gikk foran dem<br />
langs tjenna og hadde et grønt, gammelt sjal rundt kroppen, men<br />
plutselig var hun vekk.<br />
Dette fortalte de til husmannen - naboen til den rike som da var<br />
død. Han stusset litt, men kunne bekrefte at flere hadde sett det<br />
samme.<br />
Da husmannen lå for døden, fortalte han mere. En høstkveld for<br />
nokså lenge siden fant man husholdersken til den rike i tjenna.<br />
Hun hadde visst tatt sitt liv. Husmannen ble hentet og var med og<br />
bar henne i hus. Hun ble begravd <strong>på</strong> vanlig måte, og mannen som<br />
var med og bar, lovet at han ingenting skulle si hvordan det hadde<br />
gått for seg.<br />
Det ble en del snakk blant folk i nabolaget som mente at det<br />
måtte være husholdersken som gikk igjen, for de pleide av og til å<br />
se henne i det grønne sjalet.<br />
Gullringen som ble funnet<br />
Før i tiden gikk alltid begravelser fra hjemmene - gravøl. Kista sto<br />
åpen, og folk gikk rundt for å se avdøde før presten kom.<br />
Dette hendte i et hjem ved Bamblekysten.<br />
Like før de skulle begynne å synge, kom en person inn i gangen.<br />
Hun stanset, fikk øye <strong>på</strong> en kvinne foran vinduet, like ved låven.<br />
Hun i gangen vinket, og hun ved båren gikk ut, og fortsatte føre inn<br />
i et kott der hun forsvant. Presten og flere hadde lagt merke til<br />
opptrinnet, og spurte hvem det var, for hun var så lik avdøde.<br />
77