Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
ikke vært heldig, noen penger ble det som hun kvittet seg med <strong>på</strong><br />
krambua til kaffe, sukker og tobakk. Pappa ble så glad da gutten<br />
åpnet sekken - mor også. De så juledagen i møte med godt humør.<br />
Pappa fortaUe fra sin barndom. Han hette Per.<br />
De satt lenge oppe denjulekvelden. Mamma varmet <strong>på</strong> kjelen flere<br />
ganger. De to smattet <strong>på</strong> krittpipene og koset seg ubegripelig.<br />
Pappa var riktig <strong>på</strong> lag til å prate, og fortalte fra sine guttedage. Han<br />
hadde også vært juring en sommer <strong>på</strong> en gård ved Helgeroa. -<br />
Foreldrene,jeg og to småsøsken var <strong>på</strong> vei sørover og la oss til i en<br />
lun vik. På et jorde i nærheten gikk en kuflokk <strong>på</strong> beite. Eieren<br />
kom bort for å prate, - og han så spesielt <strong>på</strong> meg, - og før han gikk<br />
kom spørsmålet:<br />
«Vil du gjete for oss i sommer? Nå har jeg hatt to juringer; men<br />
begge rømte fra jobben. Du skal ikke få det vondt hos oss, mat og<br />
husvær -litt klær og noen dalere til høsten hvis du er flink».<br />
J eg slo meg til der; foreldrene og mine søsken seilte videre, men<br />
lovte å komme innom <strong>på</strong> hjemveien. Det førstejeg måtte gjøre var å<br />
vaske meg riktig grundig, og så fikk jeg rene klær <strong>på</strong> kroppen,<br />
«dine klær er bare til å kaste,» sa de.<br />
Pappa hadde fylt 13 år og var stor for sin alder.<br />
N este dag gikk jeg i marka med kuflokken - åtte voksne, to<br />
kviger og en årsgammel okse. A gjete er et seint arbeid - ofte blejeg<br />
så lei og ut måtte jeg i all slags vær og aldri en fridag. Det hendte<br />
barna <strong>på</strong> gården var med, men de strøk snart hjem.<br />
Hesten <strong>på</strong> gården var nokså vill og tok ut av og til både for kjerre<br />
og vogn - og når den gikk løs i utmarka hendte det at den jaga<br />
kuene, blåste i nesa og så vill ut. Jeg prøvde å stagge den, men<br />
Svarten var ikke lett å hamle opp med.<br />
Beste melkekua hette Mairos - svart og hvit, den var sterkest og<br />
bar bjella. Sølvfåkk var gammel- og det var Edlind også. Svanros<br />
var hvit og oppførte seg av og til som en okse. Frydlind var datter av<br />
Edlind. Frydlind hadde et merkelig kroket horn - det venstre. Det<br />
andre var normalt. Det venstre grodde like mot kuas hode. Derfor<br />
måtte de av og til skjære bort ca. en halvtomme med stikksag, og da<br />
bar den seg fryktelig-4 mann hadde sin fulle jobb. -Jeg synes det<br />
var morsomt å se kuene sloss. Men en gang var Frydlind ille ute.<br />
Den slåss med Julbått - sin arvefiende, som fikk sitt horn inni<br />
Frydlunds krokete. Det låste seg fast. Frydlind som holdt <strong>på</strong> å bli<br />
stanget i en stor grøft, kastet kroppen til sida med den følge at<br />
krokhornet brakk like ved rota, og blodet fosset ut. Det gjorde nok<br />
skrekkelig vondt.<br />
Den bløte blodige tappen hang ned og grodde ut krokete som før.<br />
42<br />
.---------<br />
_.--. __ : "':'_'_. -_._ ..<br />
Det avbrukne tok jeg vare <strong>på</strong> og hadde moro av å vise fram.<br />
Det var 5 barn <strong>på</strong> gården. Best likte jeg Helga som var <strong>på</strong> min<br />
alder. Hun var meget pen, alltid livlig og godt humør. Etter hvert<br />
ble hun stadig mer med meg å gjete, kanskje helst om søndagene.<br />
Jeg tror hun likte meg, for når hun oppsøkte meg hadde hun noe<br />
godt med seg som vi spiste sammen. Dette visste husets folk ikke<br />
noe om.<br />
Snart ertet hennes søsken Helga fordi hun fløy etter fantegutten;<br />
men hun lot seg ikke erte.<br />
En dag i slåtten måtte jeg være med å høye - tråkke høylassene -<br />
det var tungt nok for en guttunge. Da vi kjørte siste lasset, hendte<br />
det. Jeg sto helt foran i det nesten ferdigtråkkete lasset, da Svarten<br />
rente fram til en høydott og plutselig stanset. Dermed for jeg ut av<br />
vogna med hodet føre like ned ved hestebeina med en arm <strong>på</strong> hver<br />
av skjækerne. Merkelig nok sto Svarten rolig, bare opptatt med å<br />
ete. - Like ved sto Helga med riva, greip meg lynsnart i trøya og dro<br />
i meg. Sjøl tokjeg i det beste jeg kunne og havnet uskadd <strong>på</strong>jordet<br />
43