You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Da det ble mørkt og stille, kom det lille dyret for å se etter maten<br />
sin, gjorde litt støy og losen våknet. Han ble livende redd og slo<br />
alarm. Kahyttgutten hørte skrikene og sprang til: «Hva er det? »<br />
Losen sto der i mørket og slo i veggen, og kapteinen kom med et<br />
lys. Der satt den vettskremte losen si med en stor kniv i handa - og<br />
mente <strong>på</strong> at hele lugaren var full av trollpakk. Han var helt forvirret<br />
og ville der ifra. - Annenstyrmannen måtte bytte lugar med ham.<br />
Da losen steg ut av køya kom det lille piggsvinet imot ham med<br />
redde øyne.<br />
Atter en gang seilte vi innom Helsingør, og der ble det proviantert<br />
rikelig. Det kom folk ombord som hadde tilsalgs egg, tobakk,<br />
mykt brød, brennevin o.a. Mannskapet byttet med tauverk eller<br />
betalte kontant.<br />
I Kattegat kom vi i kollisjon med en engelskmann. Det blåste<br />
hardt, sjøen var opprørt og krapp. Skutene tørnet sammen baug<br />
mot baug, og det var temmelig mørkt. Vi mistet klyverbommen,<br />
men den andre fikk større skader.<br />
Vi nådde Grimsby, og nå seilte jeg som matros, og var snart <strong>på</strong><br />
hjemreis, og lengselen etter hjemmet økte for hver dag.<br />
En dag hadde vi lappedag - stelte i stand vårt tøy, sydde, stoppet<br />
og reparerte sko.<br />
Bark Gefion var godt utrustet med nattsignaler, kjøpt i Grimsby,<br />
tre kulørte glass, grønt, rødt og hvitt. Lanterner var noe helt nytt<br />
den gang.<br />
En dag ble vinden nordlig og frisknet <strong>på</strong>. Vi lot det stå til med<br />
fulle seil for en rom slør, og gjorde god fart.<br />
Omkring 4 glass ropte utkikksmannen: «Fyr forut om babord!»<br />
Alle fikk øye <strong>på</strong> lyset. Det måtte være Lindesnes. Kapteinen kom<br />
til. Det var Hantsholmen (<strong>på</strong> Jylland).<br />
Kursen måtte legges om, og alle seil satt. Bramseilene ble gjort<br />
fast, men mersseilene ble stående. Snart var all fare over.<br />
Hele natta holdt vinden seg frisk og vestlig. Om ettermiddagen<br />
neste dag fikk vi landkjenning og ankret opp i en uthavn. Neste dag<br />
blåste det opp til storm som varte i tre døgn. Da stormen ga seg, ble<br />
skuta seilt til sitt opplagssted og avrigget og lagt i vinteropplag og<br />
mannskapet ble avmønstret.<br />
På havet var Peder en Jonas<br />
Neste gang jeg tok ut var med barken «Enigheten». Der traff jeg<br />
min skolekamerat Peder Stølen som kom ut for mange slags uhell<br />
både <strong>på</strong> land og sjø.<br />
En gang vi lå ved en lasteplass i østersjøen, holdt han <strong>på</strong> å brenne<br />
24<br />
opp kabyssa. Noen dager etter<strong>på</strong> ble han sendt i land et ærend. Da<br />
drev prammen av for ham. En dag brant han opp kapteinens støvler<br />
som sto til tørk i byssa.<br />
I to år seilte Peder som kokk, så ble han jungmann. I Sundsvall<br />
ble han tvunget med i et slagsmål og fikk så herlig juling at han<br />
måtte <strong>på</strong> sykehus. Om vinteren gav han seg til å være i Sverige, og<br />
der lærte han å lage trebunnsko.<br />
Da han kom til Norge, fortsatte han med å lage slike og fikk en<br />
masse å gjøre -la seg opp endel penger. Han burde ha fortsatt med<br />
dette og ikke reist til sjøs igjen.<br />
«Siden var vi sammen i marinen», forteller onkel Karl. Da tjenesten<br />
var over, tok jeg hyre med «Tordenskjold» - en Risørbark.<br />
Kaptein Gundersen førte den, og eide mesteparten i skuta.<br />
Første turen gjaldt en plankelast til Amerika, og derfra seilte vi til<br />
Sundsvall. Da vi var innom Helsingør fikk vi en ny annenstyrmann,<br />
og til min glede viste det seg å være Peder Stølen - min gode<br />
venn.<br />
Skuta skulle <strong>på</strong> sydhavsseilas og tok inn en mengde proviant.<br />
«J eg var 1. styrmann», skriver onkel Karl, «og hadde lugar sammen<br />
med Peder».<br />
De fikk mye uvær og motvind <strong>på</strong> turen, og kapteinen som ikke<br />
var noen hyggelig kar, ble etter hvert stadig mer grinete - utilfreds<br />
med alt og alle og seg selv.<br />
Den eneste som fant nåde for hans øyne var kahyttsgutten, en<br />
snill, pen svenske. Peder fikk stadig gjennomgå.<br />
Lille julaften seilte vi inn <strong>på</strong> Barselonas havn - ingen hygge å<br />
spore - en trist stemning ruget over skuta i denne søte juletid.<br />
Tankene gikk hjemover - lengslen tok noen hver.<br />
Vi fikk julekveldsgrøt begge helligdagene og slapp å arbeide -<br />
det var lite å ta seg til.<br />
En søndag dro Peder og jeg gjennom gatene. Plutselig vinket en<br />
fyr <strong>på</strong> oss, pratet og slo ut med armene, men vi forsto ingen ting.<br />
Dermed stoppet han en hesteskyss, hoppet inn og vinket oss<br />
med. Det var en gild kar som ville spandere tur <strong>på</strong> oss. Utover bar<br />
det <strong>på</strong> en flat landevei.<br />
Drosjen stanset ved et torg med vakker bebyggelse rundt. Der<br />
hoppet fyren av og forsvant som om han skulle ha lånt varme. Vi<br />
måtte betale skyssen.<br />
Vi tok inn <strong>på</strong> en kafe. Da vi kom ut derfra, var det ingen skysskar<br />
å oppdrive og få folk å se, og Barselona øynet vi i det fjerne.<br />
Det ble en lang spasertur, og da vi entret skuta langt <strong>på</strong> natt var vi<br />
usigelig trette. Neste anløp var Taraveja. Der skulle vi ta inn salt,<br />
men en mengde skip hadde tørn for oss, så her fikk vi god tid til å<br />
25