Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
skog og li», «I barndommens dage så glade vi går». Sangstemmen<br />
deres var i orden, og de lærte seg fort både tekst og tone. De sang<br />
med ekte følelse og la melankolien inn der den passet; de apte etter<br />
far. - Else gikk smilende og hørte <strong>på</strong>, nynnet med mens hun stelte i<br />
kjøkken og stue - og tenkte stundom <strong>på</strong> Terje Viken som satte livet<br />
til i disse farvann. Far fortalte dem ofte om den tapre losen. Alt var<br />
forbi! - for et tomrom.<br />
Den vinteren gikk Else sterkt i rette med Vår Herre. Tvers over<br />
sundet bodde Halstein, snart 90 år; en elendig heslig kropp å se <strong>på</strong>.<br />
Han hadde ikke nese som andre, bare to hol midt i fjeset. Ørene var<br />
ulike av størrelse, øynene rødkantet og talen utydelig. Han både så<br />
og hørte dårlig. Gikta hadde også fart slemt med stakkaren; den<br />
venstre armen var så vridd at tommelen pekte bakover. Fra det<br />
venstre kne og ned hadde han trebein og fot av samme. Det smalt i<br />
leddet når han gikk, og tungt støttet han seg til en stav. Det fantes<br />
mange elendige i bygd og by til byrde for den enkelte og samfunnet.<br />
Halstein hadde vettskremt mange barn. Når de så ham tenkte<br />
de <strong>på</strong> troll og vetter -<br />
«J o, slike fikk lov til å leve og ble eldgamle, og så skulle Ingebret<br />
ryddes bort i sin beste ungdom? Forstå det den som kan» sa hun til<br />
presten og andre. - Hun storgråt da hun sa det. - Snille forsørgere<br />
må ofte vike i ung alder, mens koneplagere og drukkenbolter ble<br />
gamle.<br />
Tater-Else <strong>på</strong> nye eventyr<br />
Heretter ble forsørgelsen hennes lodd alene. Hun måtte ut <strong>på</strong> arbeid.<br />
Den første vinteren tenkte hun mye <strong>på</strong> Fred, og studerte <strong>på</strong><br />
om hun skulle straffes slik fordi hun svek ham. Ut<strong>på</strong> vinteren fikk<br />
hun om kveldene besøk av ungkarer og et par enkemenn var også<br />
fram<strong>på</strong>. Ja, de ville hilse <strong>på</strong>, muntre henne opp i sorgen. Pent gjort!<br />
En så ung og vakker enke kunne nok muntres opp og var til stor<br />
fristelse for flere. - En og annen hadde lerke <strong>på</strong> lomma og ville<br />
spandere. «Ta deg nå en angstfordriver». Nei takk. Han måtte<br />
drikke alene eller ta det med seg. - Else var høflig og avvisende, og<br />
slapp ingen inn <strong>på</strong> seg. Den andre vinteren var Fred ofte i hennes<br />
tanker. Hun ble mere urolig til sinns og gruet for framtiden. Da<br />
våren kom med liv og lengting, fikk hun stor lyst til å oppleve noe<br />
farlig og spennende - slå seg løs. Som 17 åring gjennomlevde hun<br />
det samme.<br />
En dag fikk Ludvig besøk av slektninger fra Flekkefjord. Det var<br />
et ektepar og en ung mann. Kvinnfolket så i alle fall ut som tater. De<br />
kom i stor båt, og de to mannfolka hadde drevet havfiske etter sild<br />
og makrell. Ungkaren ville nå reise til Amerika, og den andre ville<br />
24<br />
ikke overta. Nå var de <strong>på</strong> vei østover. De ville selge båten.<br />
De ville ha Else med, og Ludvigane var villige til å passe barna et<br />
par ukers tid «Du har så godt av å komme ut litt». De maste så! - og<br />
lovte at dette skulle bli alle tiders tur.<br />
Hun sov <strong>på</strong> tilbudet i to <strong>nett</strong>er og tenkte grundig for og imot. «De<br />
så kjekke ut og den store, flotte båten var jo et syn» mente hun.<br />
Else kunne ikke stå imot, bet hodet av all skam og gjorde gode<br />
forsetter og dro <strong>på</strong> fantevis fra sine kjære barn. De fikk ikke greie<br />
<strong>på</strong> at hun dro i båt. «Nei, hun var reist en tur østover for å søke post<br />
<strong>på</strong> et gamlehjem». De slo seg til ro med det, og sov da båten gled ut<br />
fjorden med mor ombord. Den første natta lå de ved Narestø i<br />
Flosta. - Der gikk det for seg. De hadde vært innom Arendal, ... og<br />
drikkevarene kom fram. De tok inn mye mer enn de hadde godt av,<br />
og Else gikk også over streken og ble vill som aldri før. Enkeltheter<br />
skal ikke nevnes. Den gifte kvinne ble sjalu, kastet farlige øyne<br />
rundt seg og sa giftige ord.<br />
Else rømte <strong>på</strong> land, men ungkaren fant henne. Hun orket ikke<br />
mere, ustø <strong>på</strong> foten som hun var. Det finnes stunder i livet da<br />
mennesker ikke mestrer sine handlinger, problemene blir for<br />
store, over evne. Neste morgen kom, og uvel følte noen og enhver<br />
seg. Siden takket Else Gud for at ikke hendelsene den natten fikk<br />
følger, og et ødelagt liv. Hun hadde veldig dårlig samvittighet. -<br />
«Å, barna som hun hadde narret så stygt og reist ifra».<br />
Hun sa ikke mange ord den dagen ei heller de følgende, og de<br />
fikk henne ikke med <strong>på</strong> leken sin. Kameraten hang etter henne<br />
sent og tidlig, men han var motbydelig. Hun tålte ham ikke. De<br />
gjorde narr av henne og gav henne ukvemsord: «Nei, du er nok for<br />
fin du», sa fenta. Hun var ekkel, den verste ... Else lengtet så etter<br />
barna og tenkte bare <strong>på</strong> å komme hjem.<br />
De var innom både Risør og Kragerø og bød fram båten. Karene<br />
slo opp plakat <strong>på</strong> masta: «Til salgs!» Jo, mange så <strong>på</strong> den, men folk<br />
hadde lite penger. En flink fisker <strong>på</strong> østre Gumøy hadde nær kjøpt<br />
den.<br />
På husbesøk og vendereis <strong>på</strong> Valle<br />
En dag lå båten ved Løvsalen, og Else tok en tur alene inn til<br />
Gumøy, og ingen hadde sett så vakker og veloppdragen jente;<br />
høflig og smilende steg hun inn og tagg ikke. På den første gården<br />
hun var innom, kom tre barn fra skolen, den yngste, fireåringen,<br />
satt alt ved bordenden og ventet <strong>på</strong> mat. Husmor øste opp lappskaus,<br />
og etter<strong>på</strong> fikk de sviskevelling med helgryn. Jenta fikk også<br />
en god porsjon, og kona bad henne sette seg inntil. «Ja, men spiser<br />
jeg ikke opp mat for barna nå da?» sa hun. «Nei, da. Vær så god».<br />
25