MENIGHETSBLADET - Home - Online.no
MENIGHETSBLADET - Home - Online.no
MENIGHETSBLADET - Home - Online.no
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Menighetsbladet for Lista, Herad og Farsund Nr 6 - 2010<br />
Juleneket<br />
Julefortelling av Ole Tian<br />
Red.bm: Denne julefortellingen og fortellingen På hjemvei – en julekveld på side 28, er hentet fra et<br />
gammelt julehefte fra 1994 som er kjøpt på Fretex. Er det <strong>no</strong>en som kan tenke seg å være av med gamle<br />
julehefter, tar vi imot med takk, det er da bare å sende det til min adresse som står på side 3.<br />
“Du har vel tid til å stoppe opp litt?” “Jo...”,<br />
jeg dro litt på det. Lille julaften er liksom så<br />
travel, og når en reiser rundt slik på kvelden<br />
og leverer gaver og julehilsener, blir det ikke<br />
så lange stoppen på hvert sted. Jeg tenkte meg<br />
raskt om. Jeg visste jo at Arne bodde alene.<br />
Jeg kom på ordene om at det beste du kan gi til<br />
<strong>no</strong>en, er tiden din. “Joda Arne, takk for det, jeg<br />
har det da ikke så travelt... “Det er <strong>no</strong>e jeg har<br />
lyst til å fortelle deg, ser du.” Arne skranglet<br />
med kopper inne på kjøkkenet. “Noe som<br />
hendte for 50 år siden, da jeg var like ung som<br />
du er nå.”<br />
“Å, den gangen du arbeidet som skogsmann i<br />
Gudbrandsdalen?” sa jeg, mens jeg forsiktig<br />
dyttet en stor bjørkekubbe litt lenger inn i<br />
peisvarmen. “Ja, kan du huske jeg nevnte den<br />
lille koia jeg bodde i der oppe?” Arne kom<br />
og satte seg. Jeg la begge hendene rundt den<br />
varme tekoppen og strakk bena litt lenger<br />
mot peisen. Arne fortsatte: “Du skjønner, det<br />
bodde ei enke på et lite bruk like ved den koia.<br />
Ja, jeg vet nå ikke om hun egentlig var enke<br />
heller forresten. Det ble sagt at mannen hennes<br />
hadde reist til sjøs og aldri kommet tilbake.<br />
Men hun hadde i hvert fall en sønn denne<br />
enkefru Antonsen. Han var av de enkle. Han<br />
hadde, som vi sier, fått med seg liten bagasje.<br />
Skole hadde han aldri gått på, og det var lett<br />
å se at han hadde et handikap. Nede i bygda<br />
gikk han under navnet Ås-Jens. Og han Ås-Jens var ganske kjent. Det var mange som ville drive gjøn,<br />
eller prøve å narre han Ås-Jens når han var nedover i bygda for å handle for moren sin. Han hadde<br />
<strong>no</strong>k vært utsatt for mange slags streker, han...<br />
Jeg kan huske en sommer at det kom to smågutter løpende og la seg på lur bak koia mi. Jeg gikk ut og<br />
spurte hva de holdt på med. Jo, de skulle se hvordan det gikk når han Ås-Jens kom hjem.<br />
Nede i bygda hadde nemlig en kremmer fått lurt fra ham pengene ved å selge to tørre erter til ham, og<br />
kalt det for pengefrø...<br />
Jeg ristet oppgitt på hodet og ble stående på trappa. Jeg hadde nemlig en følelse av at småguttene ville<br />
bli skuffet. Og ganske riktig. Mor til Ås-Jens møtte ham alt i porten. Etter <strong>no</strong>en korte ordvekslinger<br />
Side 1