Inkluderende spesialundervisning? - LP-modellen
Inkluderende spesialundervisning? - LP-modellen
Inkluderende spesialundervisning? - LP-modellen
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
ment at segregeringen har en annen agenda – nemlig å skape en mer håndterlig elevgruppe (se<br />
for eksempel Nordahl og Overland 1998, Markussen m.fl. 2003:75-76, Vislie 2004:31).<br />
Dessuten blir det hevdet at segregering uansett er et feilgrep fordi skolefellesskapet skal være<br />
for alle – slik samfunnet er ment å være det. Det er i lys av disse motsetningene den faktiske<br />
utviklingen av og diskusjonen rundt segregering, integrering og inkludering må ses.<br />
Fra en forsiktig begynnelse på slutten av 1800-tallet utviklet antallet plasser i spesialskoler<br />
seg i løpet av ca. 100 år til noe over 3500 (Tøssebro og Ytterhus 2006). Det forholdsvis lave<br />
tallet betyr at flertallet av barn med det vi i dag kaller særskilte behov, alltid har vært<br />
kommunenes ansvar, selv om kommunene ikke ble pålagt å drive hjelpeundervisning før fra<br />
1955. I begynnelsen av 60-årene forelå det planer om å tredoble antallet plasser i de statlige<br />
spesialskolene. Dette ble det imidlertid ikke noe av. I denne sammenhengen var det en annen<br />
dobbelthet i argumentasjonen. På den ene siden ble det åpnet for en billigere løsning, nemlig<br />
skoler uten internat – på den annen side kom det fram sterke argumenter for at det ga en bedre<br />
prognose for barn med forskjellige vansketyper å vokse opp hos sine foreldre (samme sted).<br />
Johnsen (1982) hevder bestemt at det økonomiske argumentet veide tyngst da de store<br />
utbyggingsplanene ble skrinlagt.<br />
Kritikken mot institusjoner var internasjonal. I Norge ble den kraftig framført av ”Aksjon<br />
rettferd for de handicappede” igangsatt av journalist Arne Skouen. Både muntlig og i boka<br />
med samme navn som aksjonen (Skouen 1966) gikk han kraftig ut mot det tilbudet Norge ga<br />
mennesker med funksjonshemninger. I ”Åpen post” i fjernsynet gikk han så langt at han<br />
sammenlignet Ekne spesialskole med en konsentrasjonsleir. Spesielt fordi denne skolen<br />
faktisk hadde vært konsentrasjonsleir under krigen, førte dette til sterke reaksjoner og bidro til<br />
å utløse en heftig debatt om spesialskolenes og institusjonenes fremtid. Meningene var delt,<br />
men mange støtte Skouen. For eksempel skriver Skrindo i Norsk Skoleblad og kaller<br />
Skouens uttalelse for ”en sikkert veloverveid injurie” og fortsetter: ”Jeg synes det er fryktelig<br />
at vårt system er slik at det krever en overlagt injurie før de ansvarlige begynner å røre på<br />
seg” (Skrindo 1967: 678).<br />
Men flertallet av de tilsatte i spesialskolene delte ikke disse synspunktene. Heller ikke alle<br />
foreldre til barn i spesialskoler var enige. Etter Skouens utfall mot Ekne finner skolestyrer<br />
Slapgård at han må avlegge denne institusjonen et besøk for å se om det var sant ”at<br />
piggtråden framleis var der, om dei kjende til tortur og andre farlege tilstande som det har<br />
vorte vitna høgt om” (Slapgård 1967). I stedet for en konsentrasjonsleir fant han trivelige<br />
13