Last ned som .pdf - Flyktninghjelpen
Last ned som .pdf - Flyktninghjelpen
Last ned som .pdf - Flyktninghjelpen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
tema:<br />
hjelPen skal frem<br />
Mange på flukt er overlatt til seg selv. Årsakene til dette er mange og<br />
komplekse – og representerer en av de største utfordringene internasjonale humanitære<br />
organisasjoner står overfor i dag.<br />
På Sri Lanka ble omlag 280 000 mennesker fordrevet av kampene<br />
<strong>som</strong> i mai 2009 endte med regjeringens seier over Tamil tigrene<br />
etter 25 års borgerkrig.<br />
I Pakistan strandet minst 300 000 fordrevne i regionene D.I. Khan<br />
og Tank etter myndighetenes offensiv mot Taliban i Sør-Waziristan.<br />
I Somalia førte en intensivering av kamphandlingene til at et ukjent<br />
antall mennesker forlot sine hjem i hovedstaden Mogadishu og flere<br />
andre områder i sørlige og sentrale deler av landet.<br />
Felles for alle disse konfliktområdene var at det internasjonale<br />
hjelpeapparatet, av ulike årsaker, slet med å få tilgang til å gi sivilbefolkningen<br />
assistanse og beskyttelse.<br />
På Sri Lanka ble de fordrevne til å begynne med plassert bak<br />
piggtrådgjerder i militært kontrollerte flyktningleirer, uten bevegelsesfrihet<br />
og i strid med internasjonal<br />
rett. I praksis var de interneringsleire,<br />
og hjelpeorganisasjonene hadde<br />
be grenset adgang. FN og andre hjelpeorganisa<br />
sjoner besluttet å be grense sin<br />
assistanse til livsviktig hjelp da arbeidsforholdene<br />
var uholdbare. I Pakistan<br />
fikk ikke internasjonalt personell fra<br />
hjelpeorganisasjoner slippe inn i området<br />
der de fordrevne fra Sør-Waziristan<br />
oppholdt seg. I Somalia har sikkerhetssituasjonen<br />
vært så uholdbar at de fleste<br />
hjelpeorganisasjoner, bortsett fra <strong>Flyktninghjelpen</strong> og noen andre,<br />
har måttet trekke sine folk ut av landet. I et land der den humanitære<br />
krisen stadig blir omtalt <strong>som</strong> en av verdens verste, er det altså<br />
bare de færreste <strong>som</strong> får hjelp.<br />
komPlekst årsaksbilde Hjelpeorganisasjonene beskriver ofte<br />
situasjonen <strong>som</strong> at «det humanitære rommet»– deres operasjonelle<br />
virkeområde – har krympet. At den «humanitære tilgangen» til ofre<br />
for kriger og konflikter begrenses i stadig større grad.<br />
At fordrevne blir overlatt til seg selv, uten å få hjelp til det mest<br />
grunnleggende – <strong>som</strong> tak over hodet, mat og vann eller helsehjelp<br />
– er ikke en ny utfordring. Hjelpearbeid drives per definisjon i kompliserte<br />
og til dels farlige områder <strong>som</strong> det kan være vanskelig å<br />
operere i. Siden 1990-tallet har hjelpeorganisasjoner dessuten økt<br />
«På Sri Lanka ble de fordrevne<br />
til å begynne med plassert bak<br />
piggtrådgjerder i militært kontrollerte<br />
flyktningleire, uten<br />
bevegelsesfrihet og i strid med<br />
internasjonal rett.»<br />
RRR<br />
sine aktiviteter i krigssoner, noe <strong>som</strong> naturlig nok har ført til at<br />
utfordringene med å nå frem har økt. Det nye er en markant og tiltagende<br />
forverring, særlig det siste tiåret.<br />
Årsakene til den manglende tilgangen er mange og komplekse.<br />
Tidligere var for eksempel konflikter i større grad mellomstatlige,<br />
mens de i dag <strong>som</strong> oftest er interne. Før måtte hjelpeorganisasjonene<br />
forhandle med statlige myndigheter for å slippe til. I de interne<br />
konfliktene er det ofte en broket gruppe aktører, der mange er ikkestatlige<br />
grupper, <strong>som</strong> det er mer komplisert å forholde seg til. Krigens<br />
folkerett, de internasjonale reglene <strong>som</strong> regulerer staters krigføring<br />
og krever at partene sikrer et humanitært rom, blir i mindre<br />
grad tatt hensyn til av ikke-statlige grupper og utfordres også av<br />
mange stater. I mange land nekter myndighetene det internasjonale<br />
samfunnet adgang til sivilbefolkningen<br />
i visse områder, benekter beho-<br />
vene eller legger byråkratiske hindre i<br />
veien – <strong>som</strong> å stoppe nødhjelpssendinger<br />
i tollen eller forsinke pengeoverføringer.<br />
Den nye krigføringen, med mange<br />
aktører og fronter, skaper også et mer<br />
uoversiktlig konfliktbilde der sikkerhetssituasjonen<br />
raskt og uforutsigbart<br />
kan bli endret til det uholdbare.<br />
Sist, men ikke minst, begrenses det<br />
humanitære rommet av at hjelpeorganisasjoner i mindre grad enn<br />
før oppfattes <strong>som</strong> nøytrale, upartiske og uavhengige.<br />
uavhengigheten utfordres Hjelpeorganisasjonene har det siste<br />
tiåret – i kjølvannet av «krigen mot terror» – i stadig større grad blitt<br />
oppfattet <strong>som</strong> en del av et vestlig politisk prosjekt. Særlig i muslimske<br />
land <strong>som</strong> Afghanistan, Sudan, Somalia og Irak, men også i et<br />
land <strong>som</strong> Sri Lanka.<br />
Selv om organisasjonene arbeider ut fra de humanitære prinsippene<br />
om ikke å ta stilling i en konflikt, yte hjelp til alle uavhengig av<br />
deres opprinnelse, kjønn, politiske eller religiøse tilhørighet og at<br />
hjelpearbeidet skal være tydelig adskilt fra politiske og militære interesser,<br />
er det ikke nødvendigvis slik de oppfattes av myndighetene<br />
i et land. Eller av deler av befolkningen selv, for den saks skyld.<br />
31<br />
RRR